ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/1103/25 

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Н.Церковної за участю секретаря судового засідання І.Шилан, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним
за участю представників сторін:
Представник позивача Мазур Олександр Григорович (Господарський суд рівненської області)
ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2025 року адвокат Мазур Олесандр Григорович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Згідно з Договором купівлі-продажу від 23.08.2024 року та Акта приймання-передачі частини частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ ХОЛДИНГ ФІХМУС" (с. Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області, ЄДРПОУ 43953874), підписаного у м. Рівне 23.08.2024 року ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передала у власність (продала) ОСОБА_1 частину частки в статутному капіталі Товариства у розмірі 250,00 гривень, яка становить 25% статутного капіталу Товариства, а ОСОБА_1 прийняла вказану частку.
Водночас, 23.08.2024 року між сторонами було укладено додаткову угоду до вказаного договору купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ ХОЛДИНГ ФІХМУС", відповідно до якого п.5.1 Договору було викладено в наступній редакції: "За домовленістю Сторін вартість Частини частки, що відчужується за цим Договором, становить 5 000 000.00 (п`ять мільйонів) гривень"; відповідно до якого п. 5.3 Договору було викладено у наступній редакції: "Продаж частки здійснюється з відтермінуванням платежу. Покупець зобов`язується оплатити вартість Частини частки протягом одного року з моменту укладання Договору - тобто до 23 серпня 2025 року".
Станом на 26.11.2025 року ОСОБА_1 вартість придбаної частини частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ХОЛДИНГ ФІХМУС» за Договором для Відповідача не сплачена.
За таких обставин, позивач вважає що існують законні підстави для визнання договору - купівлі продажу частки у статутному капіталі недійним.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи .
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
На підставі п.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Згідно з ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Як вбачається із матеріалів справи та протоколу судового засідання від 23.12.2025 року відповідач повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи.
Зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання 14.01.2026 року не визнавалася обов`язковою суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання з розгляду справи по суті без участі представника відповідача.
Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії. 
Ухвалою суду від 01.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 918/1103/25 розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 23.12.2025.
В судовому засіданні 23.12.2025 року представники позивача та відповідача не заперечили щодо закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 23.12.2025 року закрито підготовче провадження у справі № 918/1103/25 та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.01.2026 року.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Заслухавши в судовому засіданні представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.
23 серпня 2024 року між ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ ХОЛДИНГ ФІХМУС".
Згідно акту приймання-передачі частини частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ ХОЛДИНГ ФІХМУС" (с. Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області, ЄДРПОУ 43953874), підписаного у м. Рівне 23.08.2024 року ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передала у власність ОСОБА_1 частину частки в статутному капіталі Товариства у розмірі 250,00 гривень, яка становить 25% статутного капіталу Товариства, а ОСОБА_1 прийняла вказану частку.
Також, 23 серпня 2024 року між сторонами було укладено додаткову угоду до вказаного договору купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ ХОЛДИНГ ФІХМУС", відповідно до якого п.5.1 Договору було викладено в наступній редакції: "За домовленістю Сторін вартість Частини частки, що відчужується за цим Договором, становить 5 000 000.00 (п`ять мільйонів) гривень"; відповідно до якого п. 5.3 Договору було викладено у наступній редакції: "Продаж частки здійснюється з відтермінуванням платежу. Покупець зобов`язується оплатити вартість Частини частки протягом одного року з моменту укладання Договору - тобто до 23 серпня 2025 року».
Станом на листопад 2025 року ОСОБА_1 вартість придбаної частини частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ ХОЛДИНГ ФІХМУС" за Договором для Відповідача не сплачена.
Внаслідок укладання вказаних Договорів та Акта державним реєстратором - приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Сохацькою Оленою Володимирівною були вчинені наступні реєстраційні записи: Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, 26.08.2024 12:57:53, 1006021070007004407, Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи., Сохацька О.В., Приватний нотаріус Сохацька О.В.; Виправлення помилок, 12.09.2024 16:12:45, 1006027770008004407, Сохацька О.В., Приватний нотаріус Сохацька О.В. Виправлено реєстраційну дію: 26.08.2024 12:57:53, 1006021070007004407; Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, 22.10.2024 14:44:51, 1006021070009004407, Зміна кінцевого бенефіціарного власника або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника. Зміна структури власності., ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Сохацька О.В.
ОСОБА_1 зазначає, що під час укладення Договору купівлі-продажу частини частки від 23.08.2024 року ОСОБА_2 не повідомила про повну реальну ситуацію, надавши їй інформацію про те, що її частка в статутному капіталі на день укладення Договору повністю сформована (внесена).
У відповідь на адвокатський запит, директор Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ ХОЛДИНГ ФІХМУС" повідомив, що у відповідності до даних ведення Товариством фінансово-бухгалтерського обліку та звітності, а також інформації отриманої із загальної виписки по банківських рахунках Товариства, Статутний капітал Товариства станом на день надання даної відповіді не сформований. Кошти для формування статутного капіталу - Учасниками Товариства не вносились. У відповідності до бухгалтерського обліку, статутний капітал обліковується як - не сформований.
Позивач вважає укладений між ним та відповідачем договір купівлі-продажу частки таким, що суперечить частині 3 статті 21 Закону України» Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», якою передбачено, що Учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі лише в тій частині, в якій вона є оплаченою, а тому просить визнати його недійсним на підставі статті 215 ЦК України.
Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених стороною.
Згідно ч. 6 ст .30 ГПК України спори, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також спори, що виникають з правочинів щодо корпоративних прав (крім акцій) в юридичній особі, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи. Отже, позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовною заявою до відповідача у даній справі.
Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статті 15, 16 ЦК України визнають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.
Одним із загальних способів захисту цивільного права або інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, є визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України).
Відповідно до статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.
За змістом статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.
Невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/5425/18).
При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права особи чи інтересу. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи чи інтерес, за захистом якого позивач звернувся до суду; яке саме право порушено чи інтерес та в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права чи інтересу, якщо воно мало місце.
Відсутність порушеного або оспорюваного права особи чи інтересу є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Зі змісту статей 16, 203, 215 ЦК України вбачається, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці (подібні висновки містяться у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16).
Недійсність договору як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (аналогічний висновок міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).
Права учасників господарського товариства закріплені у статті 116 ЦК України, серед яких є право учасника господарського товариства брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди), тощо.
Аналогічна норма міститься у пункті 1 частини першої статті 5 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (зараз і надалі - чинний на момент виникнення спірних правовідносин), яка є спеціальною, зокрема щодо учасників товариства з обмеженою відповідальністю.
Відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа.
Згідно зі статтею 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються, зокрема, майнові права та обов`язки, в тому числі і частка в статутному капіталі господарського товариства.
Відчуження частки (її частини) учасника у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю до іншої особи врегульовано статтею 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".
Відповідно до частини першої статті 21 вказаного Закону учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам.
Підставою для переходу права власності на частку в статутному капіталі, зокрема до третьої особи та, відповідно, припинення права власності учасника на таку частку з набуттям його третьою особою, є спрямований на відчуження частки правочин, вчинений учасником товариства та іншою особою. Відчуження відбувається на підставі договору купівлі-продажу, міни або дарування тощо (подібний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 909/1294/15).
Право розпорядитись своєю часткою належить власнику цієї частки (учаснику ТОВ, якому належить частка), а тому останній вправі її відчужити, зокрема шляхом укладення договору купівлі-продажу частки.
Водночас, право розпорядження своєю часткою не є абсолютним і може бути обмежене, якщо про це зазначено у статуті Товариства.
Частиною третьою статті 21 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" визначено, що учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі лише в тій частині, в якій вона є оплаченою.
Неправомірна поведінка учасника ТОВ є підставою для застосування способів захисту права, коли захист здійснює особа чиї права чи інтереси порушені.
Статтею 12 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України. Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства. Статутом товариства можуть бути передбачені обмеження щодо зміни співвідношення часток учасників. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.
Згідно зі ст. 13 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" вкладом учасника товариства можуть бути гроші, цінні папери, інше майно, якщо інше не встановлено законом. Товариство не може надавати позику для оплати вкладу учасника або поруку за позиками, кредитами, наданими третьою особою для оплати його вкладу. Вклад у негрошовій формі повинен мати грошову оцінку, що затверджується одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства. При створенні товариства така оцінка визначається рішенням засновників про створення товариства.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Вимоги до первинних документів містяться у частині 2 вказаної норми.
У пункті 10 частини 1 статті 1 названого Закону міститься термін «первинний документ», що означає документ, який містить відомості про господарську операцію.
Акт передачі відповідачем товариству вкладу до статутного капіталу товариства у не грошовій формі є первинним документом в силу вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", який підтверджує вчинення певної господарської операції, а саме, внесення вкладу у не грошовій формі до статутного капіталу товариства. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, у зв`язку з чим під час розгляду справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Наведена правова позиція є сталою у судовій практиці і викладена у постановах Верховного Суду від 28.12.2022 у справі №520/1284/19, від 06.09.2022 у справі №916/1195/21, від 08.06.2022 у справі №912/1414/21,від 26.05.2022 у справі №910/14900/19, від 21.09.2021 у справі №918/1026/20, від 18.08.2020 у справі № 927/833/18, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18, від 04.11.2019 у справі №905/49/15.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», товариство зобов`язано зберігати такі документи: 1) протокол зборів засновників товариства (рішення одноосібного засновника); 2) статут товариства та зміни до статуту; 3) протоколи загальних зборів учасників; 4) документи товариства, що регулюють діяльність органів товариства, та зміни до них; 5) положення про філії (представництва) товариства у разі їх створення (відкриття); 6) протоколи засідань наглядової ради товариства та колегіального виконавчого органу товариства, накази і розпорядження виконавчого органу товариства; 7) аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг; 8) річну фінансову звітність; 9) документи звітності, що подаються відповідним державним органам; 10) документи, пов`язані з випуском емісійних цінних паперів; 11) інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства, рішеннями загальних зборів учасників, наглядової ради та виконавчого органу товариства; 12) документи, що підтверджують права товариства на майно; 13) документи бухгалтерського обліку.

Згідно з ч. 2-5 ст. 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", відповідальність за зберігання документів товариства покладається на виконавчий орган товариства та на головного бухгалтера (у разі призначення) - щодо документів бухгалтерського обліку та фінансової звітності. Документи, передбачені частиною першою цієї статті, підлягають зберіганню протягом усього строку діяльності товариства, крім документів бухгалтерського обліку, строки зберігання яких визначаються відповідно до законодавства. Товариство забезпечує кожному учаснику (його представнику) доступ до документів, визначених частиною першою цієї статті. Протягом 10 днів з дня надходження письмової вимоги учасника товариства виконавчий орган товариства зобов`язаний надати такому учаснику копії відповідних документів, визначених частиною першою цієї статті. За підготовку копій документів товариство може встановлювати плату, розмір якої не може перевищувати розмір витрат на виготовлення копій документів та витрат, пов`язаних з пересиланням документів поштою.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.
Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, під час укладення Договору купівлі-продажу частини частки від 23.08.2024 року ОСОБА_2 не повідомила про повну реальну ситуацію, надавши позивачу інформацію про те, що її частка в статутному капіталі на день укладення Договору не сформована (не внесена), що підтверджується зокрема випискою з ЄДРЮФОП та ГФ фінансовою звітністю ТОВ "СМАРТ ХОЛДИНГ ФІХМУС".
Крім того, станом на листопад 2025 року ОСОБА_1 вартість придбаної частини частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ ХОЛДИНГ ФІХМУС" за Договором для Відповідача не сплачена.
Частина третя статті 215 ЦК України передбачає, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Враховуючи наведене, наявні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі ТОВ "СМАРТ ХОЛДИНГ ФІХМУС" (код ЄДРПОУ 43953874) від 23.08.2025 укладеного ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 .
Висновки суду за результатами вирішення спору.
Сукупним аналізом наведених вище норм права, взятих судом до уваги тверджень позивача та досліджених доказів, суд констатує достатні правові підстави для задоволення позову в повному обсязі.
Таким чином, за результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом під час розгляду справи, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про задоволення позову .
Розподіл судових витрат.
Згідно з ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача у зв`язку з задоволенням позову.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ ХОЛДИНГ ФІХМУС" (код ЄДРПОУ 43953874) у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) гривень, яка становить 25 % відсотків статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ ХОЛДИНГ ФІХМУС", укладений 23.08.2024 між ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 .
3. Стягнути з ОСОБА_2 (адреса АДРЕСА_1 ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) 2 422,40 грн судового збору.
Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.
Повний текст рішення складено та підписано 20.01.2026 року.

Суддя   Н.Церковна