Дата документу 10.12.2025 Справа № 333/714/25

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 333/714/25      Пр. № 22-ц/807/2127/25	Головуючий у 1-й інстанції: Піх Ю.Р.  Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.,
за участі секретаря Книш С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця Сколибог Олександра Сергійовича в особі представника ОСОБА_1  на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2025 року про задоволення скарги  ОСОБА_2 , приватний виконавець Сколибог Олександр Сергійович, стягувач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на дії органу примусового виконання у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі

 
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року боржник ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з вищезазначеною скаргою (т.с.1 а.с.191-193), в якій просив зобов`язати приватного виконавця Сколибог О.С. зняти арешт з пенсійного карткового рахунку НОМЕР_1 в АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ», ЄДРПОУ 00032129 на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
В обґрунтування своєї скарги боржника зазначав, що27.06.2025 року приватним виконавцем Сколибог О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 78471857 за виконавчим листом №333/714/25 виданого 06.06.2025 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя. 01.07.2025 року постановою приватного виконавця Сколибог О.С. накладено: «арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/ електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику». У подальшому на підставі вказаної постанови накладено арешт на рахунок боржника НОМЕР_1 в АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» ЄДРПОУ 00032129. Даний рахунок є пенсійним, тобто на нього нараховується призначена пенсія. Інших надходжень на цей рахунок не має. 28.08.2025 року боржник звернувся до приватного виконавця з клопотанням про визнання рахунку у банку пенсійним та зняття з нього арешту. Приватний виконавець Сколибог О.С. у задоволенні клопотання відмовив. 
В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю суду першої інстанції Піх Ю.Р. (т.с.1 а.с.190). Ухвалою суду першої інстанції від 12.09.2025 року (т.с.1 а.с.208) скаргу прийнято до провадження, призначено судове засідання у відкритому судовому засіданні, витребувано у приватного виконавця Сколибог О.С. матеріали виконавчого провадження №78471857. На виконання вищевказаної ухвали приватним виконавцем Сколибог О.С. надані матеріли виконавчого провадження (т.с.1 а.с.217-250). 
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2025 року (т.с.2 а.с.24-27) скаргу боржника  ОСОБА_2 у цій справі задоволено.
Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. по виконавчому провадженню № 78471857 скасувати арешт грошових коштів, які є пенсійними виплатами ОСОБА_2  (РНОКПП НОМЕР_2 ), що надходить на банківський рахунок: № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Ощадбанк» код ЄДРПОУ банку 00032129.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, приватний виконавець Сколибог О.С. в особі представника ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (т.с.2 а.с.34-39) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, у задоволенні скарги відмовити.
В автоматизованому порядку 27.10.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (т.с.2 а.с.47). Ухвалою апеляційного суду від 28.10.2025 року (т.с.2 а.с.48) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 03.11.2025 року (т.с.2 а.с.51). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 04.11.2025 року (т.с.2 а.с.52), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с.2 а.с.53), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідного штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.
Учасники цієї справи своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу приватного виконавця у цій справі не скористались. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату час та місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 64-67) всі учасники цієї справи не з`явились, окрім приватного виконавця Сколибог О.С. та його представника – адвоката Штабовенка Д.В. (т.с. 2 а.с.46), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали. 
Боржник ОСОБА_2 подав апеляційному суду заяву про розгляд цієї справи без його участі (т.с. 2 а.с. 68-85). 
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. 
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371- 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяву боржника задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились, за присутності приватного виконавця Сколибог О.С. та його представника – адвоката Штабовенка Д.В. (т.с. 2 а.с. 46).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді – доповідача, пояснення приватного виконавця Сколибог О.С. та представника останнього – адвоката Штабовенка Д.В., перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга приватного виконавця Сколибог О.С. в особі представника ОСОБА_1  підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення. 
В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно із ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, постанови. 
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу. 
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи вищезазначену скаргу боржника у цій справі, керувався ст. ст. 260, 352-355, 447-451 ЦПК України та виходив із такого.
На виконані у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. перебуває виконавче провадження ВП 78471857 від 27.06.2025р. по виконанню виконавчого листа № 333/714/25, що видав 06.06.2025 Комунарський районний суд м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором №2001267463101 від 13.03.2019 у розмірі 77912,30 грн., за кредитним договором №1001940456501 від 11.08.2021 у розмірі 31622,94 грн., а всього 109535,24 грн. та судового збору у розмірі 1860,11 грн. (т.с.1 а.с.217-250).
01.07.2025 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (т.с.1 а.с.226-230).
08.07.2025 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2  (т.с.1 а.с.232-233).
29.08.2025 року боржником ОСОБА_2 до приватного виконавця подано клопотання про визнання рахунку у банку пенсійним та зняття арешту, надано виписку по картковому рахунку (т.с.1 а.с.238-239).
З виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_3 за період з 23.07.2025-23.08.2025 вбачається 05.08.2025 встановлення арешту суми на рахунку та кошти в сумі 11171,04 грн. (безготівкове зарахування на рахунок пенсії) блоковані для забезпечення виконання документу про арешт (т.с.1 а.с.196-205).
Згідно із ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Примусове виконання рішень в Україні покладається в тому числі і на Державну виконавчу службу (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний  здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Законом № 1404-VIII, так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі - Інструкція).
Відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 1404-VIII у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
Якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено майно боржника та/або його кошти на рахунках у банківських установах, то у відповідності до статті 36 Закону № 1404-VIII розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.
Частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.  Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону  № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.  Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Відповідно до пункту 7 розділу VIII Інструкції, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до частини першої статті 48 Закону № 1404-VIII про звернення стягнення на майно боржника, його арешті або вилучені вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частини третя та четверта статті 56 Закону № 1404-VIII).
Крім того, частина восьма розділу VIII Інструкції визначає, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові про накладення арешту зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.
При цьому частина перша та друга стаття 48 Закону № 1404-VIII чітко визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника , у випадках визначених Законами зазначеними у частині другій цієї статті та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Законом № 1404-VIII також визначено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (частини восьмої статті 48).
У пункті 10 Розділу VIII Інструкції вказується також, що саме після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.
При цьому пунктами 3, 14, 21 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
Отже, зі змісту вищевказаних норм права слідує, що арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і являє собою сукупність заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. При цьому виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема щодо коштів на банківських рахунках – відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому. Саме наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону № 1404-VIII  та розділу VIII Інструкції.
Відповідно до пункту 8 розділу VIII Інструкції на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкрити після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.
При цьому законом забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (абзац другий частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII).
Відтак, частиною другою статті 48 Закону № 1404-VIII встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.
Частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.
Порядок звернення стягнення на пенсійні виплати також визначається Законом № 1404-VIII та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону № 1404-VIII).
При цьому у відповідності до пунктів 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції) . Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.
Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами виплат, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.
Відповідно частини першої статті 70 Закону розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Частинами другою та третьою статті 70 Закону № 1404-VIII передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:  у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;  за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.
З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємстввами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від виплат боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання виплат, які йому належать, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із пенсії, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на пенсію, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину пенсійних виплат, що перевищує граничну межу таких відрахувань.
Накладення арешту на кошти, що складають пенсійні виплати боржника після здійснення утримань із них за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із пенсії, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання доходу у вигляді пенсії та достойні умови життя.
Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти що складають пенсійні виплати боржника після фактичного здійснення утримань із них за виконавчими документами та на усі кошти пенсії боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із таких доходів, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають пенсійні виплати, таке обмеження не розповсюджується.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вважав, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є пенсією боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього  та/або за результатами перевірки зазначених звітів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 30.07.2025 звертався з письмовою заявою до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. про визначення рахунку для здійснення видаткових операцій та зняття арешту з рахунку на який нараховувалась пенсія (т.с.1 а.с.234).
03.09.2025 у відповідь отримав відмову, в якій приватний виконавець вказав, що діяв лише з дотриманням вимог встановлених Законом України «Про виконавче провадження» (т.с.1 а.с. 194-195).
Як випливає із змісту ч. 3 ст. 451 ЦПК України, яка внормовує судове рішення за наслідками розгляду скарги в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено.
Накладення арешту на кошти боржника є процесуальною дією виконавця; збереження арешту за відсутності у боржника невиконаних зобов`язань перед стягувачем та у відсутність виконавчого провадження, в межах якого був застосований арешт, позбавляє сенсу вжитий державним виконавцем захід виконавчого провадження і посягає на право власника реалізовувати свої права повною мірою.
У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність порушення права заявника, оскільки про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону № 1404-VIII).
Як зазначалось вище, частинами другою та третьою статті 70 Закону № 1404-VIII передбачено, що із пенсії боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.
Вказана ухвала суду першої інстанції вимогам законності та обґрунтованості у цій справі не відповідає.
Не можна зобов`язувати приватного виконавця Сколибог О.С. зняти (скасувати) арешт з пенсійного карткового рахунку (коштів, які є пенсійними виплатами) боржника ОСОБА_2 , який приватний виконавець своїми вищезазначеними постановами від 01.07.2025 року (копія - т.с. 1 а.с. 226-227) та від 08.07.2025 року (копія - т.с. 1 а.с. 229-230) у ВП 78471857 взагалі не накладав.
Оскільки, апеляційним судом встановлено, що у змісті вищезазначених постанов приватним виконавцем було прямо зазначено: «… накласти арешт на грошові кошти/електроні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні кошти на відкритих рахунках/електронних наманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/ електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних наманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику…».
Крім того, чинним законодавством України не передбачено відкриття рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати пенсії, натомість, апеляційним судом встановлено, що рахунок боржника ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , на кошти на якому приватним виконавцем Сколибог О.С. був накладений арешт, є поточнимрахунком боржника, на який останній отримує будь-які сплати. Також, на вказану карту (рахунок) можуть бути зараховані будь-які виплати (перекази). Належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні та стороною боржника ОСОБА_2 апеляційному суду не надані.
Хоча, апеляційний суд на викнання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебіному перегляду законності та обгрунтованості ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги сторони приватного виконавця.
Так, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" дійсно не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк… у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Так, відповідно до виписки по рахунку боржника ОСОБА_2 (т.с. 1 а.с. 196-205) вбачається, що із певною періодичністю ним отримуються зарахування що не є пенсійними, зокрема, платежі щодо нарахування процентів на грошові кошти, що свідчить про те, що картка використовується не тільки для отримання пенсії, але й інших. 
Отже, доказів того, що зазначений рахунок відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, матеріали справи не містять. 
Для боржника надання вказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку із накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. 
Однак, це не виключало зобов`язання АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» при виконанні вищезазначеної постанови приватного виконавця Сколибог О.С. про арешт коштів боржника ОСОБА_2 окремо від боржника, повідомити також приватного виконавця Сколибог О.С. про неможливість накладення арешту на будь-які грошові кошти боржника ОСОБА_2 у зв`язку з забороною, встановленою законом, що узгоджується у тому числі із судовою практикою Верховного Суду (постанови від 19 травня 2020 року у справі ЄУН № 905/361/19 та від 29 січня 2025 року у справі ЄУН № 279/809/24 – ст. 263 ч. 4 ЦПК України), за змістом яких: «…саме банк, який виконує постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх обліковування на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути таку постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
У постанові (провадження № 12-28гс20) Великої Палати Верховного Суду зазначено, що: « …. 7.14. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме Банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, Банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження…»
Проте, апеляційним судом встановлено, що АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ», на яке нормами статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, вищезазначену постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_2 на рахунку № НОМЕР_1 :
- виконало;  зазначене свідчить про те, що цей цей банк не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення, 
- також, з боку АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» не надавалась інформація на імя приватного виконавця Сколибог О.С., що вищезазначені грошові кошти ОСОБА_2 є такими, на які накладення арешту заборонено, 
що у тому числі підтверджується матеріалами виконавчого провадження, наданими приватним виконавцем ще суду першої інстанції у цій справі (копії - т.с. 1 а.с. 217-251).
У разі, якщо банк не повідомив … виконавця, що рахунок, на якому знаходяться кошти боржника, є рахунком зі спеціальним режимом використання, то дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти на цьому банківському рахунку та їх подальше списання не можна вважати протиправними (висновки викладені в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі № 338/1125/23).
При вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку, що приватний виконавець Сколибог О.С. діяв відповідно до закону та в межах своїх повноважень і, відповідно, права боржника ОСОБА_2 саме приватним виконавцем Сколибог О.С. у вищезазначеному виконавчому провадженні не були порушені під час здійснення вищезазначених виконавчих дій. 
Отже, доводи апеляційної скарги приватного виконавця Сколибог О.С. в особі представника ОСОБА_1 ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо її законності і обґрунтованості. 
За таких обставин, апеляційну скаргу приватного виконавця Сколибог О.С. в особі представника ОСОБА_1 слід задовольнити, ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2025 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови; у задоволенні скарги ОСОБА_2 , приватний виконавець Сколибог О.С., стягувач: АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на дії органу примусового виконання у цій справі відмовити.
Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця Сколибог Олександра Сергійовича в особі представника ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2025 року у цій справі скасувати.
Ухвалити у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови.
У задоволенні скарги ОСОБА_2 , приватний виконавець Сколибог Олександр Сергійович, стягувач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на дії органу примусового виконання у цій справі відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова апеляційним судом складена 26.12.2025 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Онищенко Е.А. 	Трофимова Д.А.