ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року	Львів	Справа № 500/7360/24 пров. № А/857/9407/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді – Ніколіна В.В.,
суддів – Заверухи О.Б., Матковської З.М. 
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року (суддя – Чепенюк О.В., м. Тернопіль) у справі № 500/7360/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року, ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільський області (далі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 2), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 04.12.2024 №192350004049 щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ); зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області перевести з 27.11.2024 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ та зарахувати до стажу державної служби період роботи позивача в органах державної податкової служби з 21.02.1995 по 27.11.2024; зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області провести розрахунок та виплату пенсії державного службовця позивача з врахуванням довідок Головного управління ДПС у Тернопільській області від 27.11.2024 №709/5/19-00-10-31 та від 27.11.2024 №710/5/19-00-10-31.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 04.12.2024 №192350004049 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перевести ОСОБА_1 з 27.11.2024 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоди його роботи з 21.02.1995 по 30.04.2016 (з урахуванням вже зарахованих) в органах державної податкової служби. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач 2, який із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. 
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що основним критерієм, за яким визначається можливість зарахування того чи іншого періоду роботи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. За записами трудової книжки позивача з 01.09.1995 по 27.11.2024 він працював в органах державної податкової служби та за цей час були присвоєні спеціальні звання, а не ранги державного службовця. За таких обставин стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, становить лише 06 місяців 11 днів. ГУ ПФУ у Вінницькій області вважає рішення про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII правомірним, бо у позивача відсутній відповідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорії державних службовців.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує з 17.05.2021 пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.
Позивач 27.11.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області з заявою про перехід на інший вид пенсії. До заяви ОСОБА_1 , серед іншого, додав довідки, видані 27.11.2024 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, №709/5/19-00-10-31 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за листопад 2024 року та №710/5/19-00-10-31 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби за жовтень 2024 року. 
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення визначено ГУ ПФУ у Вінницькій області, яке рішенням від 04.12.2024 №192350004049 відмовило позивачу в перерахунку пенсії через відсутність необхідного стажу державної служби. 
Період роботи заявника з 01.09.1995 по 27.11.2024 не може бути врахований до стажу державної служби зважаючи на те, що заявнику згідно зі статтею 343.1 Податкового кодексу України (далі – ПК України) присвоювалися спеціальні звання, а в разі присвоєння спеціального звання відповідно до статті 343.1 надбавка за ранг державного службовця не виплачується і відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ. Статтею 343.3 ПК України передбачено, що спеціальні звання податкової служби присвоюються довічно. Позбавлення спеціальних звань здійснюється виключно за вироком суду у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
На підставі цього, відповідач 2 дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 01.05.2016 не працював на посаді віднесеній до посад державної служби та має стаж державної служби 06 місяців 11 днів, то відсутні підстави для переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII.
Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» №889-VIII (далі – Закон №889-VIII).
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» з 01.05.2016 втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною першою статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацу 1 частини першої статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Згідно з частиною вісімнадцятою статті 37 Закону №3723-XII період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та /або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон №509-XII).
Згідно із частиною п`ятою статті 15 Закону №509-XII правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом №3723-XII.
Відповідно до частини восьмої статті 15 Закону №509-XII посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.
Частиною четвертою статті 15 Закону №509-XII передбачено, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності).
З наведеного вбачається, що даною нормою встановлювались умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.
Відповідно до пункту 8 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Порядком обчислення стажу державної служби затвердженим постановою Kабінету Mіністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283) також передбачалось зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах суддів, слідчих, а також час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ.
Приписи абзацу 2 пункту 2 Порядку №283 визначали, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Апеляційний суд зауважує, що як Законом №889-VIII, так і нормами діючих до нього Законів №3723-XII, №509-ХІІ та Порядку №283 передбачалось зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» (далі - Постанова №306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 вбачається, що позивач працював:
Державна податкова інспекція по Збаразькому районі:
з 21.02.1995 по 01.10.1995 перебував на посаді старшого державного податкового інспектора-програміста відділу обліку та обробки даних;
22.02.1995 прийняв присягу державного службовця;
15.05.1995 присвоєне персональне звання державний службовець 15 рангу;
01.09.1995 присвоєно звання інспектора податкової служби III рангу;
з 02.10.1995 по 01.11.1995 перебував на посаді старшого державного податкового інспектора відділу обробки інформації та комп`ютеризації;
з 02.11.1995 по 25.11.1996 перебував на посаді начальника відділу комп`ютеризації;
Державна податкова адміністрація у Збаразькому районі: 
з 26.11.1996 по 09.04.1998 перебував на посаді начальника відділу комп`ютеризації;
Державна податкова інспекція в Збаразькому районі, Збаразька міжрайонна державна податкова інспекція:
з 10.04.1998 по 08.06.2000 перебував на посаді начальника відділу комп`ютеризації;
15.07.1999 інспектор податкової служби II рангу;
з 09.06.2000 по 14.07.2002 перебував на посаді начальника відділу інформатизованого адміністрування податків Збаразької МРДПІ;
з 15.07.2002 по 26.08.2002 перебував на посаді виконуючого обов`язків начальника відділу інформатизації та обліку;
з 27.08.2002 19.08.2003 перебував на посаді начальника відділу інформатизації та обліку;
05.08.2003 присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби I рангу;
з 20.08.2003 по 31.07.2004 перебував на посаді начальника відділу автоматизації процесів оподаткування, обліку та звітності;
01.08.2004 по 14.12.2004 перебував на посаді головного державного податкового інспектора відділу автоматизації процесів оподаткування сектору обліку платників податків і супроводження автоматизації процесів оподаткування Збаразької МРДПІ;
Кременецька міжрайонна державна податкова інспекція:
з 15.12.2004 по 31.08.2005 перебував на посаді старшого державного податкового інспектора сектору автоматизації процесів оподаткування, обліку та звітності Збаразького відділення Кременецької МДПІ;
01.09.2005 по 31.03.2006 перебував на посаді завідувача сектору автоматизації процесів оподаткування Збаразького відділення Кременецької МДПІ;
Збаразька міжрайонна державна податкова інспекція:
з 03.04.2006 по 22.07.2007 перебував на посаді завідувача сектору автоматизації процесів оподаткування Збаразької МДПІ;
05.05.2006 присвоєно спеціальне звання радник податкової служби 3 рангу;
з 23.07.2007 по 29.02.2012 перебував на посаді начальника відділу інформатизації процесів оподаткування з кадрового резерву;
19.10.2009 присвоєно спеціальне звання радник податкової служби 2 рангу;
Збаразька МДПІ Тернопільської області Державної податкової служби:
з 01.03.2012 по 30.06.2013 перебував на посаді начальника відділу інформатизації та обліку платників податків;
Збаразька об`єднана державна податкова інспекція ГУ Міндоходів у Тернопільській області:
з 01.07.2013 по 17.02.2016 перебував на посаді начальника відділу ІТ та обліку платників та присвоєно 12 ранг державного службовця;
01.01.2014 присвоєно спеціальне звання радник податкової та митної справи II рангу;
з 18.02.2016 по 16.05.2016 перебував на посаді начальника відділу обслуговування платників з кадрового резерву;
з 17.05.2016 по 31.05.2017 перебував на посаді завідувача сектора обслуговування платників Збаразького відділення Кременецької ОДПІ;
з 01.06.2017 по 18.10.2018 перебував на посаді головного державного інспектора Збаразького відділення Кременецької ОДПІ;
Головне управління ДФС у Тернопільській області:
з 19.10.2018 по 21.03.2019 перебував на посаді старшого державного інспектора сектора інформаційних технологій Кременецького управління;
з 22.03.2019 по 23.09.2019 перебував на посаді завідувача сектора інформаційних технологій Кременецького управління;
Головне управління ДПС у Тернопільській області,
з 24.09.2019 по 15.12.2019 перебував на посаді завідувача сектора обслуговування платників Кременецького управління;
24.09.2019 присвоєно 5 ранг державного службовця;
з 16.12.2019 по 02.09.2020 перебував на посаді завідувача сектору податкових сервісів Кременецького управління;
з 03.09.2020 по 21.12.2020 перебував на посаді головного державного інспектора Кременецької державної податкової інспекції;
з 22.12.2020 по 27.11.2024 перебував на посаді головного державного інспектора Кременецької державної податкової інспекції.
Відтак, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII.
Така позиція суду викладена у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2013 року по справі №21-340а13, а також у постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року №591/6970/16-а.
Крім того, згідно з пунктом 344.1 статті 344 Податкового кодексу України, пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».
При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Посадовим особам контролюючих органів у період роботи в цих органах пенсії, призначені відповідно до законодавства, не виплачуються.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що позивач станом на 01.05.2016 набув стажу понад 20 років державної служби, досягнув віку 62 роки та страхового стажу, який складає більше 44 років, а, відтак, має право на переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоди його роботи з 21.02.1995 по 30.04.2016 (з урахуванням вже зарахованих пенсійним органом) в органах державної податкової служби.
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
У спірному випадку у позивача право на переведення з одного виду пенсії на інший виникло з моменту звернення до пенсійного органу із відповідною заявою, а тому пенсія позивачу має бути призначена саме з 27.011.2024, тобто з дати звернення.
Відповідно до п. 4.1 розділу IV Порядку №22-1 заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Згідно п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що наслідком скасування, прийнятого ГУ ПФ України у Вінницькій області за результатами розгляду заяви позивача про перехід з пенсії за віком на пенсію державного службовця рішення є виникнення саме у цього територіального органу Пенсійного фонду України обов`язку перевести позивача на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в перерахунку пенсії - перехід на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 від 04.12.2024 №192350004049 є протиправним, а як наслідок підлягає скасуванню.
ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених (відмовлених) позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог частково, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року у справі № 500/7360/24 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська