ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 602/693/25	Головуючий у 1-й інстанції Наумчук В.А. 	
Провадження № 22-ц/817/60/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Костів О. З., Храпак Н. М., 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Наумчуком В.А. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 25.06.2021 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 3227170, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у сумі 20 000 грн.
29.09.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №76-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3227170 від 25.06.2021 року.
Сума заборгованості відповідачки становить 84500 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту — 20000 грн, прострочена заборгованість за відсотками — 62500 грн, прострочена заборгованість за комісією — 2 000 грн.
Рішенням Лановецького районного суду від 07.10.2025 року у позові ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 – відмовлено повністю. Понесені по справі судові витрати покладено на позивача. 
В апеляційній скарзі ТОВ ФК «Кредит-Капітал» просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно визнав кредитний договір №3227170 від 25.06.2021 року неукладеним та недоведеним факт надання кредиту, тоді як договір був належно укладений в електронній формі шляхом акцепту оферти та підписання відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором (SMS-кодом), що відповідно до ЦК України та Закону «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.
Факт перерахування кредитних коштів підтверджується платіжним дорученням із зазначенням суми, дати, транзакції та маски картки. 
Суд помилково ототожнив дату укладення договору з датою зарахування коштів, хоча правила кредитодавця передбачають можливість перерахування коштів протягом кількох робочих днів, що узгоджується з банківською випискою.  Відповідачка, заперечуючи отримання коштів, не подала доказів їх неперерахування або неналежності їй карткового рахунку та не зверталася до кредитодавця із заявами про неотримання кредиту. 
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Обставини справи.
За твердженням ТОВ «Мілоан», між ним та ОСОБА_1 25.06.2021 року року укладено договір про споживчий кредит №3227170, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору - 20000 грн, а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором (п.1.1).
Кредит надається загальним строком на 10 днів з 25.06.2021 року (строк кредитування), термін повернення кредиту 05.07.2021 року (пункти 1.3, 1.4).
Проценти за користування кредитом 2500 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Стандартна (базова) ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.6 договору), тип процентної ставки за договором - фіксована (п. 1.7 договору). 
На підтвердження обставин укладення кредитного договору між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 позивач додав до позовної заяви копії наступних документів: договір про споживчий кредит №3227170, датований 25.06.2021 року; додаток №1 до договору - «Графік платежів за договором про споживчий кредит 3227170 від 25.06.2021; додаток №2 до договору – «Паспорт споживчого кредиту №3227170; анкету-заяву на кредит №3227170 з датою створення 25.06.2021 року.
У договорі про споживчий кредит зазначено, що його підписано генеральним директором ТОВ «Мілоан» ОСОБА_2 .
При цьому, вищевказані документи не містять особистого підпису ОСОБА_1 чи проставленої в установленому порядку відмітки про накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
З довідки ТОВ «Мілоан» №б/н від 12.06.2025 року вбачається, що акцепт (договір) підписаний позичальником ОСОБА_1 із застосуванням електронного підпису, одноразовим ідентифікатором «F94028», який був відправлений позичальнику 25.06.2021 о 17:13 год на номер телефону НОМЕР_1 .
Анкета — заява на кредит №3227170 містить розділ «Процес оформлення та розгляду заяви 3227170», із змісту якої видно, що підписання договору відбулося 25.06.2021 року у проміжку часу з 07:13:27 год. до 07:14:13 год. 
При цьому, на першій сторінці договору про споживчий кредит №3227170 (індивідуальна частина) міститься відмітка про те, що його підписано ОСОБА_2 ТОВ Мілоан. Час: 25.06.2021 20:13 год. 
Пунктом 2.1 кредитного договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Умови договору не містять даних номеру карткового рахунку (банківської картки), на який мають бути зараховані кредитні кошти.
Позивач як на підставу перерахування кредитних коштів відповідачці посилається на платіжне доручення №49675919 від 25.06.2025 року, із змісту якого видно, що грошові кошти в сумі 20000 грн року було перераховано ОСОБА_1 на картку VISA № НОМЕР_2 , платник - ТОВ «Мілоан», банк платника ТОВ ФК “Елаєнс”, призначення платежу: кошти згідно договору 3227170.
В ході розгляду даної справи, судом першої інстанції було витребувано у АТ «Ощадбанк» виписку з банківської карти відповідачки за відповідний період.
Зі змісту наданої виписки видно, що 25.06.2021 року операції по зарахуванню коштів у сумі 20000 грн на картковий рахунок відповідачки не було. 
За період з 25.06.2021 року по 05.07.2021 року на картковий рахунок ОСОБА_1 були дві операції по зарахуванню коштів у сумі 20000 грн. Однак зазначені транзакції відбулися 27 та 29 червня 2021 року. Інформації про зарахування відповідної суми на картковий рахунок відповідачки 25.06.2021 року або на підставі документа, датованого цієї датою, досліджувана банківська виписка не містить. Крім того, дана виписка не містить інформації, яка б дала змогу ідентифікувати зараховані суми як такі, що перераховані на підставі яка зазначена у «Платіжному дорученні 49675919», тобто які б містили реквізити, зазначені у наданому стороною позивача платіжному документі (зокрема рахунок платника, його найменування, код, призначення платежу тощо).
Як було заявлено позивачем, заборгованість відповідачки перед позивачем становить 84500 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту — 20000 грн., прострочена заборгованість за відсотками — 62500 грн., прострочена заборгованість за комісією — 2 000 грн.
ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 29.09.2021 року уклали договір про відступлення прав вимоги №76-МЛ відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступає (передає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками.
Відповідно до п.6.2.3. Договору відступлення прав вимоги, права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.
Відповідно до п.7.1 вищевказаного договору, в якості компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги, новий кредитор протягом 5 робочих днів від дати підписання цього договору сплачує кредиторові плату в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 3863357,72 грн.
Згідно платіжної інструкції № 41765 від 29.09.2021 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило ТОВ «Мілоан» грошові кошти в сумі 3863357,72 грн. за відступлення права вимоги згідно з договором №76-МЛ/Т від 19.08.2021 року.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимог №76-МЛ від 29.09.2021 року до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», зокрема, перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит від 25.06.2021 року року №3227170, позичальником за яким є ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості — 84500 грн., з яких: залишок за тілом кредиту — 20000 грн., залишок по відсотках — 62500 грн., залишок по комісії — 2 000 грн.
У справі наявна досудова вимога щодо погашення заборгованості за кредитним договором, видана ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що позивачем не доведено належними доказами ані факту укладення відповідачкою кредитного договору №3227170 від 25.06.2021 у передбаченій законом письмовій (електронній) формі, ані факту надання їй кредитних коштів, оскільки подані примірники договору не містять підпису відповідачки або належного підтвердження накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відомості щодо часу підписання є суперечливими, довідка первісного кредитора складена значно пізніше та не підтверджена первинними даними, надане платіжне доручення не відповідає вимогам до первинних банківських документів, а витребувана судом банківська виписка не підтверджує зарахування коштів у спірну дату та не дає можливості ідентифікувати надходження як кредитні, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для стягнення заборгованості. 
Колегія суддів в повній мірі погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Наданий позивачем кредитний договір не містить підпису відповідачки та не містить відомостей про належне накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тоді як наявні у матеріалах справи відомості щодо направлення такого ідентифікатора є взаємно суперечливими, оскільки дані, зазначені у довідці кредитодавця, не узгоджуються зі змістом анкети-заяви, з якої вбачається, що договір нібито було підписано позичальником із застосуванням одноразового ідентифікатора приблизно за десять годин до моменту його фактичного відправлення на мобільний телефон позичальника, що об`єктивно виключає можливість визнання факту належного підписання договору доведеним. 
Крім цього, у матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази фактичного зарахування відповідачці кредитних коштів, оскільки надані позивачем документи не підтверджують перерахування грошових коштів саме на виконання спірного договору, не містять даних, які б дозволяли однозначно ідентифікувати відповідні надходження як кредитні, та не відповідають встановленим вимогам до первинних банківських документів, у зв`язку з чим обставина надання кредиту є недоведеною. 
Доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки самі лише посилання позивача на можливість укладення договору в електронній формі та використання одноразового ідентифікатора не підтверджують факту належного підписання саме спірного договору відповідачкою. Матеріали справи не містять примірника договору з відображенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, не наведено технічних даних, які б дозволяли ідентифікувати конкретний електронний документ, час його підписання, зміст файлу на момент підпису та зв`язок ідентифікатора саме з цим текстом договору. 
За відсутності таких відомостей неможливо перевірити, який саме електронний документ був акцептований позичальником. Крім того, наявні у справі дані щодо часу направлення одноразового ідентифікатора суперечать відомостям про час підписання договору, що додатково спростовує доводи скаржника про належне укладення правочину. 
Доводи апеляційної скарги про те, що факт перерахування кредитних коштів підтверджується платіжним дорученням із зазначенням суми, дати, транзакції та маски картки, колегія суддів відхиляє.
Так, суд апеляційної інстанції не бере до уваги вищевказаний документ, оскільки він не є первинним обліковим в розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», а виписка з особового рахунку за кредитним договором не підтверджує рух коштів та те, що відповідачка користувалася кредитними коштами на власний розсуд.
Колегія суддів враховує позицію відповідачки з цього приводу в суді першої інстанції, згідно якої, вона заперечувала факт отримання коштів за кредитним договором № 3227170.
Умови договору не містять даних номеру карткового рахунку (банківської картки), на який мають бути зараховані кредитні кошти за кредитним договором №3227170.
Більше того, витребувана судом банківська виписка свідчить, що 25.06.2021 операції із зарахування 20000 грн на картковий рахунок відповідачки не відбулося, а зарахування на цю суму мали місце лише 27.06 та 29.06.2021. 
При цьому виписка не містить жодних відомостей, які б дозволяли ідентифікувати зазначені надходження як переказ саме на виконання кредитного договору №3227170 чи на підставі «платіжного доручення 49675919» (відсутні реквізити платника, рахунку, коду, призначення платежу, посилання на транзакцію тощо). 
Отже, посилання скаржника на можливість перерахування протягом кількох робочих днів не усуває встановленої судом відсутності доказового зв`язку між поданим платіжним документом і фактичними надходженнями на рахунок відповідачки, а тому не спростовує висновку суду першої інстанції про недоведеність факту надання кредитних коштів. 
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, надав доказам правильну правову оцінку, відтак рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" — залишити без задоволення.
Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2025 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Постанову суду апеляційної інстанції складено 26 січня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Костів О.З.

Храпак Н.М.