Справа № 583/5030/25 
Номер провадження 22-ц/816/1453/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 лютого 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача: Петен Я.Л.,
суддів: Собини О.І., Замченко А.О., 
з участю секретаря судового засідання: Чуприни В.І.
у присутності:
позивача– ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2025 року про зупинення провадження, постановлену у складі судді Плотникової Н.Б. у м. Охтирка Сумської області
у цивільні справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, 
в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з позовом, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.
01 грудня 2025 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника – адвоката Крижановського М.В., через систему «Електронний суд» подав клопотання про зупинення провадження у цій справі, в якому просив зупинити провадження по справі №583/5030/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України. 
Клопотання мотивував тим, що згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 №1656/13538 від 11 жовтня 2025 року (форма 5) солдат ОСОБА_2 на теперішній час перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 . Крім того, факт проходження військової служби ОСОБА_2 підтверджується військовим квитком. Тобто відповідач ОСОБА_2 проходить військову службу за мобілізацією та бере участь у захисті Батьківщини. Оскільки відповідач перебуває на військовій службі та враховуючи сформований правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики, щодо застосування судами імперативної норми п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, вважає, що є всі підстави для зупинення провадження у даній справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2025 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено правовий режим воєнного стану, внаслідок чого Збройні Сили України, як цілісна структура, були переведені на організацію і штати воєнного часу. Суд першої інстанції взяв до уваги факт проходження відповідачем військової служби в період дії воєнного стану, який є об`єктивною обставиною, що перешкоджає його участі в розгляді справи, а також врахував відсутність беззастережної волі військовослужбовця ОСОБА_2 щодо продовження розгляду справи. У зв`язку з викладеним дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. 
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду від 02 грудня 2025 року та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що розглядаючи питання про зупинення провадження у справах про стягнення аліментів, суди мають застосовувати міжнародно-правові акти, які мають вищу юридичну силу, ніж закон. Вважає, що зупинення провадження у справі порушує баланс інтересів дитини та суперечить її якнайкращим інтересам. Також зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків розгляду й перебування учасників справи у стані невизначеності, що свідчить про порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Наголошує на тому, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач скористався можливістю найняти представника, тобто він не перебуває постійно у районі виконання бойових завдань. Вказує, що представником відповідача не надано доказів того, що відповідач не має можливості з об`єктивних причин виконувати та дотримуватися процесуальних прав та обов`язків, в тому числі брати участь в судовому засіданні. Вважає, що судом не встановлено та у матеріалах справи відсутні належні докази того, що військова частина, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан, і що він безпосередньо виконує бойові завдання, перебуваючи постійно у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні в режимі відеоконференція, зокрема поза межами приміщення суду з використання власних технічних засобів.
Від представника ОСОБА_2 – адвоката Крижановського М.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу суду у повному обсязі. Вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а також судом правильно застосовано релевантні правові висновки Верховного Суду. Вказує, що відповідачем надано достатні докази на підтвердження того, що він є військовослужбовцем та проходить військову службу.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити. Додатково пояснила, що на даний час відповідач оспорює своє батьківство в суді і брати участь у тій справі він знаходить можливість. 
Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Його представник, адвокат Крижановський М.В., подав до апеляційного суду заяву, в якій просить проводити судове засідання за відсутності його та відповідача, підтримує доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи подану представником відповідача заяву про проведення судового засідання за відсутності його та відповідача, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явилися у судове засідання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів цивільного судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.
Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.
Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.
У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України. Стаття 251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (пункт 2 частини 1 статті 253 ЦПК України).
Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Отже правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року в справі № 754/947/22 зазначено: «з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що переведені на воєнний стан; упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі; якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні…»
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем ЗСУ та перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою № 1656/13538 від 11 жовтня 2025 року (форма 5) (а. с. 33) та військовим квитком серії НОМЕР_2 , виданим 20 липня 2025 року (а. с. 34 – 36).
Тобто матеріали справи містять належну інформацію щодо перебування відповідача на військовій службі для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, оскільки суд позбавлений об`єктивної можливості забезпечити повноту реалізації процесуальних прав учасниками процесу, передбачених ЦПК України, що є одним з основоположних принципів цивільного судочинства.
Разом із тим, колегія суддів зауважує, що зупинення провадження у справі є тимчасовим заходом та у разі наявності доказів на підтвердження припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, учасники справи не позбавлені права ініціювати питання про поновлення провадження у справі шляхом подання до суду відповідних клопотань. 
Безпідставними є посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що він виконує бойові завдання та постійно перебуває у зоні бойових дій, оскільки з моменту введення в Україні правового режиму воєнного стану та оголошення загальної мобілізації, Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури Збройних Cил України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них.
Водночас приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 252 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.
З моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм. 
Доводи апеляційної скарги про те, що зупинення провадження у справі порушує баланс інтересів дитини та суперечить її якнайкращим інтересам, не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів з огляду на імперативність приписів частини першої статті 251 ЦПК України. Крім того, предметом даного спору є вимога про зміну розміру та способу стягнення аліментів, тобто суд не вирішує питання про стягнення аліментів вперше, відтак відповідне утримання, яке визначене судовим рішенням та на яке має право дитина, відповідач надає.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не надання відповідачем доказів на підтвердження того, що він не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні в режимі відеоконференції, зокрема поза межами приміщення суду з використання власних технічних засобів, оскільки нормами п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України передбачено обов`язок суду зупинити провадження у справі за клопотанням сторони у разі перебування її у складі Збройних Сил України. Ключовим під час вирішення питання про зупинення провадження у цій справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України є саме воля військовослужбовця як сторони у справі. 
Отже, під час застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суди мають забезпечити дотримання, зокрема, основних засад (принципів) цивільного судочинства. Принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства (статті 12, 13 ЦПК України) надають учасникам справи право вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами.
Відтак, доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали суду першої інстанції про зупинення провадження у цій справі не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 та частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано норми процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України 
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складене 04 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач: Я.Л. Петен

Судді: О. І. Собина

А.О. Замченко