Справа № 279/7234/25
Провадження № 2/279/426/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 січня 2026 року   

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Бобровою В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №279/7234/25 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обгрунтування своїх вимог зазначила, що з 03.06.2018 року по 29.07.2024 року сторони перебували в шлюбі. Під час перебування в шлюбі ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі - продажу квартири, зареєстрованого в реєстрі за № 3329 серія та номер: НСР 647733, виданим 14.11.2023 року, посвідченим приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Кормінець М.М.. Просить поділити майно подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності подружжя на вказане майно.
Справа розглянути в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідач належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи (направлення судових повісток за місцем реєстрації, копію ухвали про відкриття провадження з додатками отримав 28.11.2025 року), відзив на позов та інших заяв не подав. 
Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Частиною першою статті 4 ЦПК України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до положень частини першої статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Судом встановлено, що сторони з 03.06.2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.07.2024 року шлюб між ними було розірвано.
Під час перебуванню в шлюбі сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на вказане майно зареєстровано за ОСОБА_2 , що стверджуєється договором купівлі-продажу квартири від 14.11.2023 року, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 452626460 від 19.11.2025 Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2714904918060, Номер відомостей про речове право: 52521918. ( а.с. 6-8).
Відповідно до п.8 договору купівлі-продажу від 14.11.2023 року, договір було посвідчено з урахуванням згоди дружини покупця ОСОБА_1 (а.с.6). Даний договір ніким не оскаржувався та є чинним. 
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення закріплене у статті 368 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.  
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Як роз`яснено в пунктах 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений, як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у відповідача особистих коштів для придбання вкартири, і що саме ці кошти були витрачені на купівлю квартири, матеріали справи не містять.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, аналізуючи норми закону та враховуючи, що придбана сторонами в період шлюбу квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована за відповідачем, була придбана сторонами в період шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності сторін та підлягає поділу між ними, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за кожним право власності на 1/2 ідеальну частку спірної квартири. 
ОСОБА_2 не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на вказане майно, а відтак позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Керуючись ст.ст.4,12,81,141,247,263-265 ЦПК України, ст.ст.60,69,70,72 Сімейного Кодексу України, 
У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири  АДРЕСА_1 .
Визнати за  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири  АДРЕСА_1 . 
Припинити право спільної сумісної власності  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  на квартиру  АДРЕСА_1 .

Визначити строком дії заходу забезпечення позову, застосованого ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.11.2025 року, дев`яносто днів з дня набрання рішенням законної сили.  

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач –  ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації/проживання/знаходження:        АДРЕСА_2 РНОКПП -  НОМЕР_1 .

Відповідач –  ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса місця проживання/знаходження:            АДРЕСА_4 , РНОКПП -  НОМЕР_2 .

Суддя    Леся НЕДАШКІВСЬКА
копія згідно з оригіналом