Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2026 р. № 520/10041/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про стягнення суми, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд стягнути з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати у сумі 30091,55 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що в порушення ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» під час погашення заборгованості із заробітної плати, відповідач не виплатив позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та доставлена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до Електронного кабінету, яка міститься в матеріалах справи.
Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 по справі №520/22713/23 стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі з 01.04.2023 по 21.08.2023 у сумі 85696,48 грн.
Фактично середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2023 по 21.08.2023 позивачу було виплачено 28.02.2025 (копія довідки Приватбанку №V7MUFPP1DEUJJRP1).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2024 по справі №520/5830/24 стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі з 22.08.2023 по 01.03.2024 у сумі 116241,76 грн.
Фактично середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.08.2023 по 01.03.2024 позивачу було виплачено 28.03.2025 (копія довідки Приватбанку №U0TS6QN39CQ01EQ0).
Позивач вважає, про що також зазначає у позові, що спір щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не зі своєї вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці.
Таким чином, в порушення ст. 4 Закону під час погашення заборгованості із заробітної плати, відповідач не виплатив позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, що стало підставою для звернення позивач до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.
Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, урегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (надалі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (надалі - Порядок №159).
Статтею 1 Закону № 2050-ІІІ закріплено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно зі статтею 2 Закону №2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:
пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);
соціальні виплати;
стипендії;
заробітна плата (грошове забезпечення);
сума індексації грошових доходів громадян;
суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Аналогічні положення містить пункт 3 Порядку №159.
Таким чином, статтею 2 Закону №2050-ІІІ та пунктом 3 Порядку №159 визначений вичерпний перелік доходів, за несвоєчасну затримку яких роботодавець зобов`язаний нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів.
Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відсутній в цьому переліку.
Також, положення статті 2 Закону №2050-ІІІ містять застереження «… і які не мають разового характеру…».
Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є одноразовою виплатою та є в певній мірі відповідальністю (санкцією) для роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Тобто, у середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ознаки постійності відсутні.
Окрім того, під час розгляду справи необхідно врахувати правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18), згідно якої середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати (пункт 34).
За усталеною судовою практикою, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (стаття 117 КЗпП України) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.
Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 362/7105/15-ц та постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 620/3884/18, від 05 вересня 2019 року у справі № 813/1247/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 826/12721/17. Позицію того, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, має разовий характер та не входить до фонду оплати праці також знайшла своє відображення у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 694/215/16-ц, провадження № 61-37406св18, від 09 червня 2021 року у справі № 569/11319/19, провадження № 61-7911св20.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як встановлено судом раніше, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 по справі №520/22713/23 стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі з 01.04.2023 по 21.08.2023 у сумі 85696,48 грн.
Фактично середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2023 по 21.08.2023 позивачу було виплачено 28.02.2025 (копія довідки Приватбанку №V7MUFPP1DEUJJRP1).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2024 по справі №520/5830/24 стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі з 22.08.2023 по 01.03.2024 у сумі 116241,76 грн.
Фактично середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.08.2023 по 01.03.2024 позивачу було виплачено 28.03.2025 (копія довідки Приватбанку №U0TS6QN39CQ01EQ0).
Підсумовуючи наведені вище положення суд зазначає, що виплачене позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за періоди з 01.04.2023 по 21.08.2023 та з 22.08.2023 по 01.03.2024 не входить до складу заробітної плати, не є доходом, який підлягає компенсації відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку № 159, та ця виплата носить одноразовий характер.
Тобто, відсутні обов`язкові умови, передбачені Законом №2050-ІІІ та Порядком №159 для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів за виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 14, 132, 134, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної екологічної інспекції України (Новопечерський провулок, буд. 3, корп. 2, м. Київ, 01042, ЄДРПОУ 37508533) про стягнення суми - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   М.М.Панов