РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2026 року	м. Рівне	№460/20864/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, 
В С Т А Н О В И В:
1. Стислий виклад позицій учасників справи.
ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) з адміністративним позовом (позовною заявою) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якому позивач просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у звільненні з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та зобов`язати відповідача звільнити позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 . Позивачем подано рапорт командиру про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII (далі – Закон №2232-XII), а саме за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за бабусею позивача ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), яка є членом сім`ї другого ступеня споріднення та особою з інвалідністю ІІ групи. Однак, відповідачем відмовлено у задоволенні рапорту у зв`язку із наявністю інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення, які можуть здійснювати такий догляд. Позивач не погоджується із такою позицією відповідача та просить позовні вимоги задовольнити повністю.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, подав до суду відзив, у якому відповідач виклав свої заперечення проти позову. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначає про те, що відповідно до абзацу 14 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-Х-ІІ (в редакції чинній на момент розгляду рапорту позивача), під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. У ОСОБА_2 є донька ОСОБА_3 (мати позивача), саме вона має встановлений законом обов`язок піклуватися про свою непрацездатну матір, здійснюючи за нею догляд. Також, спільно із ОСОБА_2 за однією адресою проживає ОСОБА_4 (дружина позивача), яка вочевидь пов`язана з ОСОБА_2 спільним побутом, взаємними правами та обов`язками, а тому відсутня необхідність здійснювати постійний догляд, оскільки такий догляд фактично здійснюється ОСОБА_4 За таких обставин відповідач дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби, а тому просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив, та, заперечуючи викладені відповідачем у відзиві доводи, зазначив, що дочка ОСОБА_2 . ОСОБА_3 проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_3 , що унеможливлює здійснення нею догляду за своєю матір`ю, а дружина позивача ОСОБА_4 не є членом сім`ї першого або другого ступеня споріднення відносно ОСОБА_2 . Таким чином, належними та достовірними доказами підтверджена необхідність здійснення догляду за ОСОБА_2 саме позивачем та відсутність інших членів сім`ї, які можуть здійснювати догляд.
У своїх запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що ОСОБА_3 має обов`язок піклування про свою непрацездатну матір та має право на звільнення з військової служби. Також відповідач зазначає, що ОСОБА_4 мешкає разом з ОСОБА_2 веде з нею спільне господарство та фактично здійснює постійний догляд, а тому необхідність здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 позивачем відсутня. За таких обставин відповідач дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби.
2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.
Позовна заява подана до суду 13.11.2025 у електронній формі із використанням електронного кабінету підсистеми "Електронний суд" ЄСІТС, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 13.11.2025.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2025 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.
Ухвалою від 17.11.2025 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та встановив учасникам справи строки на подання заяв по суті спору.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та подав до суду 01.12.2025 відзив, у якому виклав свої заперечення проти позову.
Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив та подав до суду 12.12.2025 відповідь на відзив, у якій виклав свої заперечення проти доводів відповідача, зазначених у відзиві.
19.12.2025 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від відповідача.
На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).
З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.
Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебуває на військовій службі на посаді на посаді начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується даними з наявних в матеріалах справи посвідченням офіцера серії НОМЕР_4 від 09.03.2022 та довідки №32 від 17.09.2025, виданої військовою частиною НОМЕР_2 .
Позивач є онуком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними з акту від 15.10.2025 перевірки сімейного стану військовослужбовця, затвердженого начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , і відповідачем визнається і не оспорюється.
Водночас, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду, що підтверджується даними з наявних у матеріалах справи висновку ЛКК №119 від 23.05.2023 та витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 12.09.2025 №61/25/3205/Р, акту від 15.10.2025 перевірки сімейного стану військовослужбовця, затвердженого начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також відповідачем визнається і не оспорюється.
До інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення ОСОБА_2 крім позивача ОСОБА_1 , який є її онуком, належать також її: син ОСОБА_5 (1969 р.н.), донька ОСОБА_3 (1973 р.н.), онука ОСОБА_6 (1993 р.н.), що підтверджується даними з акту від 15.10.2025 перевірки сімейного стану військовослужбовця, затвердженого начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Син ОСОБА_2 . ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є особою що потребує стороннього догляду, що підтверджується даними з наявного в матеріалах справи висновку ЛКК №389 від 08.10.2025.
Донька ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується даними з наявної в матеріалах справи довідки №26/610 від 09.09.2025, виданої військовою частиною НОМЕР_3 .
Онука ОСОБА_2 . ОСОБА_6 (до укладення шлюбу 14.06.2014 мала прізвище ОСОБА_7 , а.с. 14) ІНФОРМАЦІЯ_6 , є матір`ю малолітнього ОСОБА_8 та проживає за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується даними з наявних у матеріалах справи свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , витягу про реєстрацію місця проживання від 10.10.2025. Відповідно до довідки від 11.11.2025 №49, виданої директором ТОВ "БМ КОНСТРУКЦІЯ", ОСОБА_6 працевлаштована в ТОВ "БМ КОНСТРУКЦІЯ", що знаходиться за адресою вул. Львівська, 17, м. Київ.
18.10.2025 позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення його з військової служби на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII. 
Відповідач розглянув подання щодо звільнення позивача з військової служби, про результати розгляду повідомив позивача листом від 05.11.2025 №ОКППАК/3369/98/2130. У вказаному листі відповідач зазначив про те, що до рапорту про звільнення з військової служби позивач долучив документи, які підтверджують наявність у ОСОБА_2 інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення, а саме: донька ОСОБА_3 (1973 р.н.), син ОСОБА_5 (1969 р.н.), онука ОСОБА_6 (1993 р.н.), таким чином умова відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення не виконана, а тому подання про звільнення позивача з військової служби повернено без реалізації.
Вважаючи таку позицію відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом (позовною заявою) у цій справі з наведеними вище позовними вимогами, а тому у цій справі, яка розглядається судом, предметом спору є дії відповідача щодо відмови позивачу у звільненні з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та зобов`язати відповідача звільнити позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". 
4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.
Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.
Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
В силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ ).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч. 6 ст. 2 Закону України №2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Статтею 24 Закону №2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, відповідно до ч. 3 якої закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону №2232-XII, а у ч. 4 цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (п.1), під час воєнного стану (п. 2).
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, а Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 20.10.2025 №793/2025 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 05 листопада 2025 року строком на 90 діб, тобто на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
В ході судового розгляду справи суд встановив, що станом на день виникнення спірних правовідносин позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка підпорядкована військовій частині НОМЕР_1 , а тому порядок звільнення його як військовослужбовця з військової служби регламентується Законом №2232-ХІІ, відповідно до якого підстави звільнення з військової служби, зокрема, під час дії воєнного стану, визначені в статті 26 Закону №2232-XII.
Підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ у редакції чинній станом на 18.10.2025 (на дату подання рапорту) передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби у період воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Згідно з частиною 7 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення №1153/2008).
Відповідно до пунктів 6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
За приписами пункту 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.
Відповідно до пункту 112 Положення №1153/2008 військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення.
Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
У пункті 116 Положення №1153/2008 наведені випадки, за яких допускається зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання.
Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.
Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1 - 12-1 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають.
Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).
Відповідно до вимог пункту 117 Положення №1153/2008 призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади, за винятком випадків, передбачених підпунктами 12 - 16 пункту 116 цього Положення.
Пунктом 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється:
2) під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":
- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
- у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
- у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського;
- у військових званнях до бригадного генерала (коммодора) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II;Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року №680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Головнокомандувачем Збройних Сил України;
- у військових званнях до генерал-лейтенанта (віце-адмірала) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II;Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року №680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Міністром оборони України;
- у військових званнях генерала (адмірала) та прирівняному до них згідно із пунктом 3 розділу II; Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року №680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військовому званні - Президентом України.
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
- підстави звільнення з військової служби;
- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Як встановлено судом, позивач 18.10.2025 подав до командира військової частини НОМЕР_2 , яка підпорядкована військовій частині НОМЕР_1 , рапорт про звільнення на підставі п.п. 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Однак, від відповідача 05.11.2025 отримав відмову, в якій останнім зазначено, що позивачу відмовлено у зв`язку із тим, що не виконана умова відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення у особи, яка потребує догляду. Відповідач вказує на те, що до рапорту про звільнення позивач долучив документи, які підтверджують наявність інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення у особи, що потребує догляду, а саме: син ОСОБА_5 (1969 р.н.), донька ОСОБА_3 (1973 р.н.), онука ОСОБА_6 (1993 р.н.).
Відповідно до абзацу 14 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідності здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Зі змісту наведеної норми висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Суд встановив, що відповідно до висновку ЛКК КНП "Олександрійська лікарня" №389 від 08.10.2025, копія якого наявна в матеріалах справи, син ОСОБА_2 ОСОБА_5 (1969 р.н.) потребує постійного стороннього догляду, а отже не може здійснювати догляд за своєю матір`ю, що відповідачем не заперечується.
Щодо можливості здійснення догляду за ОСОБА_2 її донькою ОСОБА_3 та онукою ОСОБА_6 суд зазначає наступне.
Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки №40/459 від 13.10.2025, виданої командуванням військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_3 (1973 р.н.) перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_3 з 15.12.2024. Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що ОСОБА_3 (1973 р.н.) зверталася до керівництва військової частини НОМЕР_3 , в якій вона проходить військову службу, із рапортом про звільнення з військової служби на тій же підставі, яку позивач зазначив у своєму рапорті у спірних правовідносинах. 
Суд зазначає, що військова служба є такою обставиною, що унеможливлює фактичне здійснення догляду, оскільки військовослужбовці, з огляду на службові обов`язки, не можуть вільно розпоряджатися своїм місцеперебуванням, часом та виконувати функції, несумісні з проходженням військової служби. Проходження військової служби накладає на військовослужбовця суворі обмеження щодо свободи пересування та виконання будь-яких додаткових обов`язків, не пов`язаних із військовою діяльністю. Відтак сама його фізична присутність в Україні не свідчить про можливість здійснення догляду за непрацездатним членом сім`ї.
ОСОБА_6 (1993 р.н.) проживає та працює у м. Київ, виховує малолітнього сина, що підтверджується даними з наявних у матеріалах справи витягу з реєстру територіальної громади від 10.10.2025, довідки ТОВ "БМ КОНСТРУКЦІЯ" від 11.11.2025 №49 та свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 . Вказані обставини унеможливлюють здійснення ОСОБА_6 (1993 р.н.) постійного догляду за її бабусею ОСОБА_2 , яка проживає у с. Олександрія Рівненської області.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.02.2025 по справі №380/16966/24 зазначив, що «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи», в контексті абз. 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-XII, означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону №2122-IX.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що хоча формально існують інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення (мати та сестра позивача), однак їх неможливість здійснювати догляд за ОСОБА_2 через проходження військової служби та проживання та працевлаштування в іншому місті і наявність малолітньої дитини є не лише об`єктивними підставами, що унеможливлюють виконання ними такого обов`язку щодо ОСОБА_2 , а й фактичним підтвердженням відсутності інших осіб, спроможних забезпечити необхідний їй догляд.
Необґрунтованими є також доводи відповідача про те, що позивач не надав доказів відсутності інших членів сім`ї другого ступеня споріднення, а саме відсутності дітей у ОСОБА_5 (1969 р.н.) (онуків ОСОБА_2 ). Згідно з процесуальним законодавством, обов`язок доказування належить стороні, яка стверджує обставини, що мають юридичне значення, а отже відповідач мав надати докази наявності у ОСОБА_2 інших членів сім`ї другого ступеня спорідненості, зазначити конкретних осіб та довести можливість їх участі у здійсненні догляду, однак цього не зробив.
Згідно із частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, підтверджені відповідними доказами, щодо необхідності здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 (особою з інвалідністю IІ групи), відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які б могли забезпечити та погодились здійснювати відповідний догляд, суд дійшов висновку про те, що відповідач не довів правомірності свого рішення щодо відмови позивачу у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
6. Розподіл судових витрат.
З огляду на приписи чинного законодавства при зверненні до суду із позовною заявою у цій справі позивач сплатив до бюджету судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним документом. З урахуванням наведеного та оскільки суд визнав по суті обґрунтованою позовну вимогу позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання його до вчинення певних дій, то понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у зв`язку із розглядом справи (за подання позовної заяви) підлягають присудженню на його користь у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відповідно до правил ч. 1 ст. 139 КАС України.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити повністю. 
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ); 
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ).

Суддя     Олександр МАКСИМЧУК