Справа №466/9142/25 Головуючий у 1 інстанції:Торська І.В. 
Провадження №22-ц/811/3456/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретар: Чиж Л.М., 

за участі в судовому засіданні заявниці ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова в складі судді Торської І.В. від 06 жовтня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову – відмовлено.
Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2025 року скасувати та прийняти нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.
Зазначає, що вона проживає з сім`єю в будинку АДРЕСА_1 (колишня квартира АДРЕСА_2 ). 13.01.2015 Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №6 двоквартирний будинок АДРЕСА_1 було розділено на окремі будинки із присвоєнням нових поштових адрес. Квартирі АДРЕСА_3 присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 , а квартирі АДРЕСА_4 (співвласник ОСОБА_2 {РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ін.). На даний час вказані будинки (спарені однією стіною) знаходяться на спільній земельній ділянці. Будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 знаходяться на земельній ділянці площею 812,5 кв.м., яка була закріплена у користування за будинком АДРЕСА_1 (до моменту його поділу на 2 окремі будинки) згідно рішення виконкому Львівської міської Ради депутатів трудящих № 152 від 05.02.1954. Крім того, згідно рішення виконкому Шевченківської районної Ради депутатів трудящих № 5 від 09.01.1955 її бабці ( ОСОБА_3 ) було надано в користування земельну ділянку під посів городніх культур за вищевказаною адресою площею 350 кв.м., що підтверджується довідкою Відділу комунального господарства Шевченківської районної Ради депутатів трудящих № 173 від 31.03.1955 та схематичним планом земельної ділянки по вказаній адресі (з матеріалів інвентаризаційної справи з OKI БТІ та ВО). Після поділу будинку на два окремі, між нею і ОСОБА_2 , існує спір щодо користування земельною ділянкою. Ухвалою Львівської міської ради № 2253 від 29.06.2017 року «Про надання громадянам дозволу на виготовлення документації із землеустрою», ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою для оформлення землекористування на земельних ділянках, які раніше були надані у користування громадян для обслуговування індивідуальних житлових будинків, гаражів та ведення садівництва за адресою земельної ділянки: АДРЕСА_1 . 13.06.2025 Узгоджувальною комісією для вирішення земельних спорів Львівської міської ради було погоджено межі земельної ділянки на АДРЕСА_1 по лінії Б-В відповідно до акту встановлення та погодження меж землекористування зі схемою розташування земельної ділянки від 22.01.2025. Дане рішення оформлене витягом з протоколу № 16 засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів. Вказує, що при ухвалені рішення вказаною комісією не враховано ряд істотних обставин: - не враховано частину земельної ділянки, що надано в користування її бабці відповідно до рішення виконкому Шевченківської районної Ради депутатів трудящих №5 від 09.01.1955, що підтверджується довідкою Відділу комунального господарства Шевченківської районної Ради депутатів трудящих №173 від 31.03.1955; - поділ земельної ділянки проведено всупереч встановленому порядку користування та з порушенням принципу пропорційності (співвласнику частини будинку меншої площі передано земельну ділянку більшої площі); - факт наявності кримінальних проваджень в правоохоронних органах стосовно саме тих документів, що було надано на розгляд земельної комісії, що ставить під сумнів їх законність, (підтверджується витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні № 12019140090002234 від 03.07.2019 р. та витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні № 12020140090001954 від 25.07.2020 р.); - факт порушення судової заборони (ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 08.01.2020 р. та від 25.03.2025 p.). Пакет технічної документації на земельну ділянку по вищевказаній адресі було виготовлено ОСОБА_2 саме під час дії вказаної судової заборони. Таким чином, рішення Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради про погодження меж земельної ділянки на АДРЕСА_1 по лінії Б-В відповідно до акту встановлення та погодження меж землекористування зі схемою розташування земельної ділянки від 22.01.2025 року витягом з протоколу № 16 засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів від 13.06.2025 року), не створює для сторін жодних правових наслідків з виникненням прав та обов`язків, а є лише підставою для прийняття органом місцевого самоврядування ухвали і тому не може бути предметом оскарження. Додає, що 30.07.2025 земельній ділянці площею 0,0475 га, що розташована у АДРЕСА_1 було присвоєно кадастровий номер 4610137500:03:004:0136, про що стало відомо з відкритих джерел, а саме вебресурсу електронних послуг Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру. Крім цього, з відповіді Управління земельних ресурсів департаменту природних ресурсів та будівництва Львівської міської ради від 01.09.2025 року на звернення заявниці від 05.08.2025 року, від 04.08.2025 року та від 06.08.2025 року щодо земельної ділянки на АДРЕСА_5 , стало відомо, що на розгляд в управління надійшло звернення гр.гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 11.08.2025 року щодо затвердження технічної документації на земельну ділянку на АДРЕСА_1 . Таким чином, безпідставне рішення Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради призвело до неправомірного формування земельної ділянки, шляхом присвоєння кадастрового номеру і в подальшому існує обґрунтований ризик передачі цієї ділянки у власність ОСОБА_2 та членів її сім`ї, що фактично позбавить її права користування цією землею в повному обсязі. Тому вважає належним забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0475 га , яка розташована у АДРЕСА_1 з кадастровим номером: 4610137500:03:004:0136.
В судове засідання окрім заявниці ОСОБА_1 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявниці на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів заяви про забезпечення позову, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 149, 153, 247 ЦПК України, п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та відмовляючи у задоволенні заяви, виходив з того, – що з наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтування вбачається, що причиною, яка спонукала заявницю звернутися до суду з даною заявою про забезпечення позову є припущення про можливе позбавлення права заявниці користуватися цією земельною ділянкою в повному обсязі, а виконання рішення буде унеможливлене (ускладнене). Разом з тим, суд вказав, що заявниця не довела існування будь-якого зв`язку між вказаним заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог. Також заявницею не було доведено, що не вжиття заходів по забезпеченню позову може в подальшому призвести до ускладнення виконання рішення суду. Крім того, оцінка наведеним підставам для забезпечення позову, фактично матиме ознаки розгляду справи по суті. За вказаних обставин, приймаючи до уваги відсутність належного обґрунтування ОСОБА_1 обраного нею заходу забезпечення позову з точки зору гарантування ефективного захисту її прав, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, а саме: зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,0475 га, за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером: 4610137500:03:004:0136 та її кадастровий номер; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області закрити Поземельну книгу земельної ділянки, площею 0,0475 га, за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером: 4610137500:03:004:0136; визнати недійсною ухвалу Львівської міської ради №2253 від 29.06.2017 року «Про надання громадянам дозволу на виготовлення документації із землеустрою», в частині надання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою для оформлення землекористування на земельних ділянках, які раніше були надані у користування громадян для обслуговування індивідуальних житлових будинків, гаражів та ведення садівництва за адресою земельної ділянки: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим у забезпеченні позову відмовлено.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги таких висновків суду не спростовують.
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з заявою про забезпечення позову, у якій просила:
- в рахунок забезпечення позову ОСОБА_1 , що буде поданий у строки, визначені ст.152 ЦПК України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0475 га, яка розташована у АДРЕСА_1 з кадастровим номером: 4610137500:03:004:0136.
В обґрунтування заяви зазначала, що на розгляд Шевченківського районного суду м.Львова готується позовна заява про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, а саме: зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,0475 га, за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером: 4610137500:03:004:0136 та її кадастровий номер; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області закрити Поземельну книгу земельної ділянки, площею 0,0475 га, за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером: 4610137500:03:004:0136; визнати недійсною ухвалу Львівської міської ради №2253 від 29.06.2017 року «Про надання громадянам дозволу на виготовлення документації із землеустрою», в частині надання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою для оформлення землекористування на земельних ділянках, які раніше були надані у користування громадян для обслуговування індивідуальних житлових будинків, гаражів та ведення садівництва за адресою земельної ділянки: АДРЕСА_1 . Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №6 від 13 січня 2015 року двоквартирний будинок АДРЕСА_1 було розділено на окремі будинки із присвоєнням нових поштових адрес. Квартирі АДРЕСА_3 присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 , співвласником якої являється заявниця, а квартирі АДРЕСА_6 - АДРЕСА_1 - співвласник ОСОБА_2 . Вказані будинки знаходяться на земельній ділянці площею 812,5 кв.м., яка була закріплена у користування за будинком АДРЕСА_1 та згідно рішення виконкому Шевченківської районної Ради депутатів трудящих №5 від 09.01.1955 було надано в користування бабці заявниці ОСОБА_3 , площею 350 кв.м. Після поділу будинку на два окремі між нею та ОСОБА_2 існує спір щодо користування земельною ділянкою. Ухвалою Львівської міської ради №2253 від 29.06.2017 власникам квартирі АДРЕСА_4 було надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які раніше були надані у користування громадян для обслуговування індивідуальних житлових будинків, гаражів та ведення садівництва. 13.06.2025 Узгоджувальною комісією для вирішення земельних спорів Львівської міської ради було погоджено межі земельної ділянки на АДРЕСА_1 по лінії Б-В. 30.07.2025 земельній ділянці площею 0,0475 га, що розташована у АДРЕСА_1 було присвоєно кадастровий номер 4610137500:03:004:0136. Під час розгляду майбутньої позовної заяви існує ризик передачі даної ділянки у власність ОСОБА_2 та членів її сім`ї, що позбавить права заявниці користуватися цією земельною ділянкою в повному обсязі, а виконання рішення буде унеможливлене (ускладнене), тому вважає належним забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0475га, яка розташована у АДРЕСА_1 з кадастровим номером: 4610137500:03:004:0136.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК).
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частини перша, друга статті 149 ЦПК).
Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року в справі №754/5683/22 (провадження № 14-28цс23)).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у справі №908/2382/21 вказано, що «за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам».
Арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним (див. постанову Верховного Суд від 24 липня 2024 року у справі № 567/459/23 (провадження № 61-10214св23)).
Касаційний суд вже зазначав, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Помилковим є накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №755/5333/20 (провадження №61-17180св20), від 01 листопада 2023 року у справі №453/179/23 (провадження № 61-11618св23), від 29 лютого 2024 року у справі № 902/611/22).
Аналогічний правовий висновок зазначено в ухвалі Верховного Суду від 21 січня 2025 року у справі №466/7004/24.
Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
По-перше, як вбачається із матеріалів справи та вказано самою заявницею земельна ділянка, якої стосується спір, а саме за адресою  АДРЕСА_1 кадастровий номер: 4610137500:03:004:0136, лише готується до передачі у власність громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та по суті у цих сформованих площі, межах та конфігурації у власність нікому не передана, відповідно накласти арешт на таку по суті – неможливо. Дійсно така, як і всі землі міста належить до комунальної власності, однак без її ідентифікуючих ознак, про які йшлося. Тобто на земельну ділянку із згаданим кадастровим номером не визнано право власності і за територіально громадою м.Львова. 
Також, ОСОБА_1 у свої заяві вказала, що готує до Шевченківського районного суду м.Львова позовну заяву про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, а саме: зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,0475 га за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером 4610137500:03:004:0136 та її кадастровий номер; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області закрити Поземельну книгу земельної ділянки, площею 0,0475 га за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером 4610137500:03:004:0136; визнати недійсною ухвалу Львівської міської ради №2253 від 29.06.2017 року «Про надання громадянам дозволу на виготовлення документації із землеустрою», в частині надання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою для оформлення землекористування на земельних ділянках, які раніше були надані у користування громадянам для обслуговування індивідуальних житлових будинків, гаражів та ведення садівництва за адресою земельної ділянки: АДРЕСА_1 .
Виходячи із змісту позовних вимог слід вказати, що потенційне рішення суду про задоволення таких вимог не може бути забезпечено у спосіб, про який вказує заявниця, оскільки буде виконуватись незважаючи на накладення чи не накладення арешту. Тобто навіть у випадку передачі у власність спірної ділянки, накладення арешту на неї жодним чином не вплине на виконання рішення суду із згаданими вимогами.
Окрім наведеного із заяви, апеляційної скарги, відзиву на неї та відповіді на відзив вбачається, що потенційне рішення про задоволення позовних вимог в даній справі прямо впливатиме на права та інтереси громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 
Однак, як вбачається з поданої ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову, такі в заяві як особи в статусі відповідачів не вказані та заявниця не вказує їх як осіб, які можуть набути статус відповідачів, відповідно позов не буде поданий до вказаних осіб, як відповідачів.
Проте, суд не вправі вживати заходи забезпечення, зокрема, і у вигляді накладення арешту, що стосуватимуться безпосередньо осіб, які не залучені до участі у справі, тобто які не є відповідачами у справі.
Зважаючи на наведене слід вважати, що заходи забезпечення, про вжиття яких просить заявниця не є співмірними позовним вимогам, які вона має намір заявити та не забезпечуватимуть виконання рішення суду із такими вимогами; стосуватимуться кола осіб, які до участі у справі не залучатимуться та по суті не можуть стосуватися об`єкту, який на праві власності ні за ким не зареєстрований.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Ухвалу ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таку, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 06 жовтня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду

Повний текст постанови складено 06 лютого 2026 року.

Головуючий:         Я.А. Левик

Судді:         Н.П. Крайник 

М.М. Шандра