Справа № 456/6594/25
Провадження № 3/456/89/2026

ПОСТАНОВА
іменем України

 
15 січня 2026 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Валовін Ю. В. , розглянувши матеріали, які надійшли зі Стрийського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, пенсіонера
 
за ст. 130 КУпАП,

 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до протоколу серії ЕПР1 № 511786 від 13.11.2025, ОСОБА_1 13.11..2025 о 12.32 год. за адресою Воля-Задеревацька Стрийського району вул. Івана Франка 13, керував скутером Honda Dio б/н з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота,почервоніння шкіри, поведінка, яка не відповідає обстановці, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, вчинивши правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Матеріали про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП надійшли від Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області до Стрийського міськрайонного суду Львівської області 25.11.2025 року, після чого невідкладно у встановленому порядку були розподілені головуючому судді Валовін Ю. В.
 
Розгляд справи відбувся 15.01.2026 за участі ОСОБА_1 .
 
В судовому засіданні ОСОБА_1 , наголосив, що13.11.2025 знаходився в себе на подвір`ї біля мопеда, який не заводиться, через несправність, намагаючись його полагодити. По дорозі він не їхав і не планував, не зрозумів чому до нього на подвір`я прийшли працівники поліції і почали говорити про те що порушив якісь правила. Він це пояснив працівнику поліції, сказав що не розуміє що йому пропонують пройти, ні від чого не відмовлявся, лише стверджував що не їхав на мопеді.
 
Заслухавши ОСОБА_1 , вивчивши протокол про адміністративне правопорушення та дослідивши долучені до нього матеріали, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин цієї справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов таких висновків.
 
Так, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП). Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
 
Згідно вимогст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.
 
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
При цьому, суб`єктом правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП є водій транспортного засобу, а суб`єктивна сторона названого правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Об`єктивна ж сторона названого правопорушення полягає, зокрема, у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходженнявідповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року, зазначено, що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного сп`янінням.
 
Отже, суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, є саме водій, тобто особа, яка керує транспортним засобом, а об`єктивна сторона - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
 
Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, водій це особа, яка керує транспортним засобом.
 
Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
 
Поняття «керування транспортним засобом» міститься в п.27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14, згідно з яким керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
 
В п. 38 рішення від 20 лютого 2019 року у справі № 404/4467/16-а Верховний Суд зазначив, що саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».
 
Таким чином, склад правопорушення за ст. 130 КУпАП, зокрема в частині відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, становитимуть наступні активні дії: керування транспортним засобом; відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці вчинення правопорушення та в медичному закладі. Саме вказані обставини повинні бути встановлені працівником поліції як обов`язкова передумова складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП в частині відмови від проходження огляду.
 
При цьому, знаходження в транспортному засобі чи біля транспортного засобу, який знаходиться в нерухомому стані, особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме по собі перебування особи на місці водія, на місці пасажира чи біля транспортного засобу не доводить факт керування цією особою транспортним засобом.
 
З долученого до адміністративних матеріалів відеозапису, який чомусь не містить виставлених в автоматичному режимі дати та часу проведення відео фіксації, міститься факт розмови працівника поліції з ОСОБА_1 на подвір`ї житлового будинку, на відео працівник поліції намагається переконати ОСОБА_1 що він начебто керував мопедом, на що останній заперечує, стверджуючи що не розуміє мету візиту працівників поліції до нього додому, наполягає що не виїжджав з подвір`я. Суд звертає увагу, що вказаний відеозапис не є записом з бодікамери працівника поліції, адже не містить жодних реквізитів і ознак запису в автоматичному режимі з фіксацією часу і дати. На вказаному відео не зафіксовано ні факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом скутером Honda Dio б/н, ні самого транспортного засобу Honda Dio б/н.
 
Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року містить чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію та не надає право поліцейським здійснювати відеофіксацію власними пристроями. П. 5 даної інструкції визначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
 
До матеріалів справи також долучено відеозапис з відео реєстратора службового транспортного засобу, проте і вказаний пристрій не містить дати та часу здійснення відео зйомки. Крім того, на вказаному відео помітно на подвір`ї одного з будинків мопед та особу. Водночас суд звертає увагу, що на вказаному відео мопед нерухомий, знаходиться на подвір`ї з зачиненою брамою, при цьому здійснити ідентифікацію особи на цьому відео неможливо. 
 
За змістом пунктів 4 та 5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 року № 1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
 
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. 
 
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
 
У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Встановлюючи наявність складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАПв діях ОСОБА_1 згідно протоколусерії ЕПР1 № 511786, складеного 13.11.2025, суд приходить до висновку що обставини викладені в ньому не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, наявність яких визначена наведеною вище Інструкцією. Так, в протоколі про вчинення правопорушення вказано, що обставини зафіксовано на технічні засоби відеозапису № Гор11.
 
Водночас, в супереч вимогам п. 6 Інструкції № 1452/735, яким на працівників поліції покладено обов`язок долучати до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис, долучений до матеріалів DVD-Rдиск не містить відеозаписів здійснюваних на портативний чи стаціонарний службовий відеореєстратор. Крім того, долучені відеозаписи не підтверджують факт керування ОСОБА_1 будь яким транспортним засобом.
 
Сам протокол про вчинення адміністративного правопорушення не містить пояснень ОСОБА_1 , зазначено, що від таких він відмовився.Суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.Рапорт працівника поліції також не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Свідчення працівника поліції відображені у рапорті, не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, позаяк така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28 травня 2020 року в справі № 524/4668/17 та від 15 квітня 2020 року в справі № 489/4827/16-а.
 
Одночасно, суд враховує приписи ст. 255 КУпАП, в якій визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, а орган який здійснює розгляд справи оцінює ці докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності.
 
Відтак, суд приходить до беззаперечного висновку, що провадження на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 511786 підлягає закриттю за відсутністю складу та події правопорушення.
 
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.02.2019 року № 1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип indubioproreo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
 
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.
 
Згідно із пунктом 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.
 
У справі «Полі Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (Paul and Audrey Edwards v. The United · Kingdom), рішення від 27 жовтня 2004 року, заява № 46477/99, Європейський Суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
 
У справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» (Barbera, Messegue and Jabardov. Spain), рішення від 06 грудня 1998 року, заява № 10590/83, Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
 
У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04, ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
 
Відповідно до пункту 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення, з огляду на що, слід винести передбачену пунктом 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП постанову про закриття розпочатого провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
 
Окремо, суд враховує, що пунктом 5 ч. 2ст. 4 Закону України «Про судовий збір» таст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому, виходячи з норм ч. 2 ст. 284та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_1 судового збору.
 
Керуючись ст. 23, 33, 247, 283, 284 КУпАП,

 
ПОСТАНОВИВ:
 
Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вчинення адміністративного правопорушення, передбаченогост. ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративних правопорушень.
 
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.
 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

 
Суддя       Юлія ВАЛОВІН