СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

ун. № 759/16877/25
пр. № 1-кп/759/630/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2026 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі: 
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025100080002315 від 10 липня 2025 стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон Херсонської області, громадянина України, українця, неодруженого, офіційно не працевлаштованого,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-15.07.2025 року Святошинським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 ,обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Судом визнано доведеним, що  ОСОБА_3 достовірно знаючи про військову агресію збройних сил російської федерації проти України та впровадження на території України воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, згідно з яким в Україні запроваджено воєнний стан з 05:30 години 24.02.2022 строком на 30 діб, та який в подальшому неодноразово продовжувався, вчинив умисний корисливий злочин за таких обставин.
ОСОБА_3 , у період часу з 12.06.2025 по 24.06.2025, в умовах воєнного стану, керуючись єдиним умислом, знаходячись за адресою АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, таємно викрав з вказаної квартири майно, належне ОСОБА_5 , чим завдав останній матеріальної шкоди на загальну суму 24 365 грн. 83 коп.
Так, у невстановлений слідством час, приблизно в лютому 2025 року ОСОБА_3 погодився на пропозицію ОСОБА_5 виконати ремонтні роботи в квартирі АДРЕСА_4 за грошову винагороду та в подальшому за згоди ОСОБА_5 отримав вільний доступ до вказаної квартири шляхом отримання ключів від квартири.
В подальшому, у ОСОБА_3 при виконанні ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_4 виник злочинний умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, яке належало ОСОБА_5 , а саме побутової техніки та сантехніки, що зберігалась у вказаній квартирі для подальшого встановлення, та до якої останній мав вільний доступ.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та покращення свого матеріального становища ОСОБА_3 в період часу з 12.06.2025 по 24.06.2025, в умовах воєнного стану, керуючись єдиним умислом, шляхом вільного доступу, таємно викрав сантехніку та побутову техніку, яка зберігалась в квартирі  АДРЕСА_4 , що належала ОСОБА_5 , а саме:
- комплект - «унітаз «Devit Comfort NEW» підвісний 530?360?375 з кришкою «soft-closeтонка»», вартістю 3891 грн. 23 коп.;
- «клавіша змиву з подвійним змивом: матовий хром, 23?246?164, «Geberit Delta 50»», вартістю 1449,60 грн.;
- плита індукційна «Minola MIS 6046 KBL», вартістю 6999 грн.;
- пральна машина «INDESIT OMTWSA 61053 WK EU», вартістю 8535 грн.;
- витяжка вентиляційна «JANTAR BILT 650 LED 52 BL», вартістю 3500 грн.; а всього майна на загальну суму 24 365 грн. 83 коп.
Таємно викравши вказане чуже майно ОСОБА_3 розпорядився ним на власний розсуд.
Обвинувачений  ОСОБА_3 свою вину у інкримінованому злочині визнав повністю, щиро розкаявся і надав покази, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення (найменування, кількість та вартість викраденого майна підтвердив). Зазначив, що на той час у нього були проблеми зі здоров`ям, йому потрібні були грошові кошти на лікування, а також на оренду житла. Викрадене майно здав в ломбард та планував в наступному його викупити. Свої дії оцінив негативно, повідомив, що відшкодував потерпілій завдану матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі, сплативши 76 000 грн.; запевнив, що в подальшому не допускатиме протиправної поведінки.
Враховуючи те, що учасниками процесу не оспорювались фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів по справі та обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, які характеризують його особу, та дослідженням цивільного позову. При цьому судом роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитавши обвинуваченого  ОСОБА_3 , показання якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина  ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за встановлених вище обставин, доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану. 
При цьому судом встановлено, що  ОСОБА_3 усвідомлював, що посягає на чужі речі, таємно вилучив з корисливим мотивом для себе чуже майно, на яке він не має ніякого права, передбачав спричинення матеріальної шкоди потерпілій і бажав завдати шкоду. 
Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, яке виконує виправну функцію, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з метою визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
При призначенні покарання обвинуваченому  ОСОБА_3  суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України віднесено до категорії тяжкого злочину, відношення обвинуваченого до скоєного, який критично оцінює свою поведінку, особу обвинуваченого, який раніше судимий, неодружений, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебуває.
Також суд бере до уваги думку потерпілої  ОСОБА_5 , яка в заяві від 16.09.2025 наполягала на суворості покарання обвинуваченого. Разом з тим, слід зауважити, що думка потерпілої не має для суду обов`язкового характеру, а враховується судом поруч з іншими обставинами кримінального провадження під час вирішення питання про покарання. 
Обставинами, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання  ОСОБА_3  є щире каяття, яке полягає у відвертому особистому осуді обвинуваченим своєї поведінки, негативному морально-психологічному ставленні до скоєного, розкриттям усіх обставин кримінального правопорушення; та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання  ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за скоєне кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі. 
Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду, 15.07.2025 року ОСОБА_3  засуджено вироком Святошинського районного суду міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.
Відповідно до вимог ст. 70 ч. 4 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність призначення остаточного покарання  ОСОБА_3  за вказаним вироком відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду міста Києва від 15.07.2025 року, більш суворим, призначеним за цим вироком.
Водночас, з огляду на особу обвинуваченого, конкретні обставини вчинення злочину, наявність по справі обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, який в судовому засіданні запевнив, що в подальшому не допускатиме протиправної поведінки та просив надати йому можливість стати на шлях виправлення, з урахуванням позиції прокурора, яка в судових дебатах запропонувала звільнити обвинуваченого  ОСОБА_3  від відбування покарання з випробуванням, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання  ОСОБА_3  можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим вважає за можливе звільнити його на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст.76 КК України обов`язків.
Представником потерпілої /цивільного позивача ОСОБА_6 в інтересах потерпілої/цивільного позивача  ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про стягнення з  ОСОБА_3  25 654 грн. 10 коп. матеріальної шкоди та 50 000 грн. матеріальної шкоди. 
Обвинувачений /цивільний відповідач  ОСОБА_3  цивільний позов визнав в повному обсязі та 22.12.2025 року добровільно сплатив потерпілій в рахунок компенсації завданої шкоди 76 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією на переказ готівки АТ КБ «Приватбанк».
З огляду на викладене, враховуючи, що наразі відсутній предмет спору за цивільним позовом, суд виснує, що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_6 , до  ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, слід відмовити.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України. 
Заходи забезпечення кримінального провадження судом не застосовано.
Керуючись ч.4 ст.185, ст.75,76 КК України, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 369-371, 373-376 КПК України, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд
ухвалив:

 ОСОБА_3  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, визначити  ОСОБА_3  остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду міста Києва від 15.07.2025 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять)років. 
На підставі ст.75 КК України звільнити  ОСОБА_3  від відбуття остаточного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки.
Згідно зі ст. 76 КК України протягом іспитового строку покласти на  ОСОБА_3  наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 09 лютого 2026 року.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_6 , до  ОСОБА_3  про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - відмовити.
Речові докази: два диски з відеозаписами, наданими ТОВ «АЙ Ломбард» та гр. ОСОБА_7 , зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч.2 ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому. 

Суддя ОСОБА_1