Справа № 626/907/25
Провадження № 2/626/42/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
28.01.2026 року м. Берестин 

Берестинський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Дудченка В.О.,
за участю секретаря - Зінченко Л.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берестині, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором із зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» про захист прав споживача та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

В С Т А Н О В И В:
Позиція позивача.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 57488,92 грн та судових витрат на оплату судового збору в розмірі 2422,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.11.2013 року між ПАТ «Банк Русский Стандарт» (надалі Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» який є правонаступником усіх прав ПАТ «Банк Русский Стандарт») та відповідачем було підписано заяву (Оферту) №110812639 на укладання Договору надання та використання платіжної картки – далі кредитний договір, відповідно до умов якого Відповідачу було випущено на його ім`я платіжну картку, відкрито поточний рахунок та встановлено Ліміт, в межах якого Позичальник має право здійснювати операції з використанням Картки за рахунок наданого Банком кредиту, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме перерахував грошові кошти в обсязі та у строк визначені умовами кредитного договору шляхом встановлення Ліміту на Рахунку Позичальника, що підтверджується виписками за кредитними договорами. 
25.07.2024 року АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги. Згідно вказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «БАНК ФОРВАРД», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №110812639 від 29.11.2013 року.
Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором.

Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість Відповідача перед Позивачем за кредитним договором №110812639 від 29.11.2013 року становить 57488,92 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 32273,05 грн.; заборгованість за відсотками - 12400,8 грн.; заборгованість за комісією - 12815,07 грн.
Позиція відповідача.
Відповідач по справі ОСОБА_1 подала до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» зустрічну позовну заяву в якій просить в порядку застосування правових наслідків нікчемного правочину зобов`язати ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» здійснити їй перерахунок заборгованості за кредитним договором №110812639 від 29.11.2013 року в частині комісії, анулювати заборгованість за комісією у сумі 12815,07 грн та зарахувати сплачені за комісією кошти у сумі 8472,31 грн на погашення основного боргу.
В обґрунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, що у позовній заяві, розрахунку та долучених до них документах не зазначено, за що саме і на яких умовах позичальнику банком нараховується комісія. В жодних умовах кредитного договору не передбачено обов`язку позичальником оплачувати комісію і того, які конкретно послуги або блага надає банк відповідачу. Натомість у довідці про умови кредитування від 29.11.2013 року вказано, що плата за обслуговування картки, плата за обслуговування рахунку не тарифікується. Ніякої комісії у жодному підписаному документі до кредитного договору не має. Натомість з виписки та розрахунку слідує, що у 2018-2023 роках АТ «Банк Форвард» почав в односторонньому порядку списувати з ОСОБА_1 не погоджену жодним способом комісію у різних сумах як плату за кредитну заборгованість. Спочатку вона нараховувалась Банком зі сплачених платежів. Всього відповідно до Виписки Банком списано комісії 8472,31 грн, а після виникнення заборгованості вона обліковувалась за період після 29.05.2022 року по 27.03.2023 року в загальній сумі 12815,07 грн, що і зафіксовано у виписці та Розрахунку. При цьому вказує, що умови Кредитного договору про комісію, яка не передбачає надання послуг споживачу і не породжує у позичальника жодного права і отримуваного блага за відповідну плату та не є послугою, не відповідають ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», ст. 18 ЗУ «про захист прав споживачів» і кваліфікуються Верховним Судом як нікчемні. Тим більше дії Банку з нарахування комісії і списання є не законними, тому що у даній справі такі умови взагалі не були погоджені у письмовій формі. Отже переплату по вказаній комісії в порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину слід зарахувати на погашення основної заборгованості за кредитом з її пропорційним зменшенням. У зв`язку із чим просить відхилити вимоги первісного позову про стягнення заборгованості за комісією за період з 29.05.2022 року по 27.03.2023 року в загальній сумі 12815,07 грн, а також зобов`язати нового кредитора здійснити перерахунок заборгованості в частині комісії, анулювавши заборгованість за комісією в сумі 12815,07 грн та зарахувати сплачені за комісією кошти у сумі 8472,31 грн на погашення основного боргу: 32273,05 грн – 8472,31 грн = 23800,74 грн, оскільки такий спосіб захисту права повністю усуне правову невизначеність у правовідносинах сторін щодо комісії і не стане превентивною мірою щодо будь-яких вимог про сплату такої комісії, які новий кредитор може висунути у майбутньому. Справу просить розглядати за відсутності позивача та її представника. 
Рух справи в суді.
Ухвалою судді від 26.03.2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою від 25.05.2025 року прийняти зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» про захист прав споживача та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до спільного розгляду із первісним позовом. Об`єднати в одне провадження первісний позов із зустрічною позовною заявою та присвоєно їм єдиний номер № 626/907/25. Здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.
Також, витребувано у Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» (адреса реєстрації: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105, адреса для листування: 01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, буд. 8) та у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28): 1. погоджені у письмовій формі умови кредитування про сплату комісії за кредитним договором № 110812639 від 29.11.2013 року з підписами ОСОБА_1 та АТ «БАНК ФОРВАРД» (первісна назва ПАТ «Банк Русский Стандарт»), правонаступником якого є ТОВ «Кредит-Капітал»; 2. Докази фактичного надання ОСОБА_1 конкретних окремих послуг по кредитному договору №110812639 від 29.11.2013 року, за які АТ «БАНК ФОРВАРД» (первісна назва ПАТ «Банк Руский Стандарт») нараховано комісію.
Ухвалою суду від 24.11.2025 року призначено справу до судового розгляду.
Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання.
В матеріалах цивільної справи маються клопотання представника позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - Сироватка С.В. про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Від відповідача ОСОБА_1 10.04.2025 року надійшов відзив на позовну заяву в якому вона справу просить розглядати за її відсутності позовні вимоги визнав частково, зокрема просить стягнути з неї на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 29.11.2013 року у сумі 36201,54 грн, в задоволенні інших вимог відмовити. Підстави щодо часткового задоволення позову вказує аналогічні, які викладені в обґрунтування зустрічної позовної заяви.
Від позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 22.04.2025 року надійшла відповідь на відзив в якій просять справу розглядати за відсутності представника позивача, на задоволенні позову наполягають, оскільки аргументи відповідача у відзиві на позовну заяву є безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання. Зокрема підписавши кредитний договір, позивач засвідчив, що погодився на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені договором, що свідчить про визнання умов договору, в тому числі й оспорюваних. Відповідно до чинного законодавства України, на час укладання договору, суди вважають законним право кредитора, встановлювати плату за управління кредитом, яка включається до загальних витрат за споживчий кредит. Верховний Суд наголошує, що таке не виконання зобов`язання має виконуватися або припинятися на вже погоджених сторонами у договорі умовах, незважаючи на визначений строк дії такого договору. Закінчення строку дії договору не дає сторонам права відійти від узгоджених в угоді умов, на яких має бути досягнута мета правовідношення та діяти на свій власний розсуд.
На виконання ухвали про витребування доказів позивач надав Тарифи за кредитною карткою миттєва та копію Умов надання та обслуговування платіжних карток АТ «Банк Форвард», які не підписані відповідачем по справі.
Від позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 10.06.2025 року надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому просять справу розглядати за відсутності представника позивача, ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 про захист прав споживачів. Зокрема вказують, що ОСОБА_1 свідомо звернулась до АТ «Банк Форвард» з метою отримання кредиту та згідно договору підтвердила, що повністю розуміє усі умови договору, свої права та обов`язки за договором та погоджується з ними та прийняла на себе зобов`язання сплатити отримані кошти згідно умов кредитного договору. Зокрема згідно Умов надання та обслуговування платіжних карток АТ «Банк Форвард» банк має право ініціювати внесення змін в Умови та/або Правила користування платіжною карткою та/або Тарифи та/або Програму лояльності. Банк зобов`язаний повідомити Клієнту пропозицію про внесення змін. Якщо Клієнт, який отримав пропозиції про внесення змін до Умов та/або Правил користування платіжною карткою та/або Тарифів, у межах строку для відповіді, продовжує користуватись карткою та рахунком, такі дії засвідчують його згоду з внесенням змін до вказаних Умов, Правил та Тарифів та їх прийняття. У разі не згоди із запропонованими змінами, Клієнт може звернутися до Банку для дострокового припинення Договору в порядку, визначеними цими Умовами. Банк робив автодзвінок клієнту де повідомлялось про зміни, якщо клієнт взяв слухавку, слухав чи ні, дорівнювалось, що проінформований. Також інформація була розміщена на сайті Банку. Якщо клієнт не згоден зі змінами в тарифах, він мав можливість відмовитись від договору. Притому, що тарифи змінювались не одноразово. Вказують, що банк не нараховував по договору №110812639 від 29.11.2013 року плату за обслуговування кредитної заборгованості. З лютого 2018 року згідно тарифів банку по договору почала нараховуватись Плата за обслуговування кредитної заборгованості. Протягом дії договору з 2013 року Банк вносив зміни в Тарифи та Умови надання та обслуговування платіжних карток, відповідно відбувалось нарахування комісії по договору. Із зазначеними умовами позичальник ознайомлений при укладанні кредитного договору про, що свідчить підпис відповідача у кредитному договорі.
В судове засідання учасники судового процесу не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, в матеріалах справи маються клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Згідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, так як сторони по справі щодо позову свою позицію висловили в заявах по суті справи та від них надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.
Позиція суду.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Фактичні обставини, встановлені судом, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини та оцінка доказів, наданих сторонами.
Щодо позовних вимог за первісним позовом.
Судом встановлено, та не заперечується сторонами по справі що 29.11.2013 між ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №110812639, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито поточний рахунок та надано кредит, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору.
На підтвердження факту укладення вказаного договору до позовної заяви долучено наступні доказами: заяву (оферту) №110812639 від 29.11.2013, анкету до заяви, копію опитувальника клієнта, довідку про умови кредитування; копію картки із зразками підписів, розписку про отримання картки/конверта із ПІН-кодом, Отже, позивач ознайомилася з умовами кредитування та погодилася на умови кредитного договору.
Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість за кредитним договором №110812639 від 29.11.2013 року становить: 57488,92 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 32273,05 грн.; заборгованість за відсотками - 12400,8 грн.; заборгованість за комісією - 12815,07 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст. ст. 525-527 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
25.07.2024 року АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги. Згідно вказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «БАНК ФОРВАРД», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №110812639 від 29.11.2013 року.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Однак, всупереч умовам Кредитного договору, Відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», ні на рахунки попереднього кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала вказане зобов`язання, вона не повернула АТ «Банк Форвард», а в подальшому заборгованість позивачу то з неї на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за тілом кредиту. 
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за відсотками.
Позивач також просив стягнути з відповідача заборгованість за комісією у сумі 12815,07 грн.
Відповідач просить суд відхилити вимоги про стягнення заборгованості за комісією за період з 29.05.2022 року по 27.03.2023 року в сумі 12815,97 грн, а також зарахувати суму вже списаної з неї комісії 8472,31 грн на погашення основної заборгованості. 
Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
За положеннями ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання, обслуговування та повернення кредиту.
Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже, само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі №677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі №209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі №751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).
У постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі №727/5461/23 (провадження № 61-17096св23) зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.1 та 2 ст.11, ч.5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»».
У постанові Велика Палата Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 зазначила, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону N 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зі змісту кредитного договору №110812639 від 29.11.2013 року, що є предметом дослідження у цій справі вбачається, що в ньому не зазначено про сплату позивачем комісії взагалі.
При цьому, позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку інших послуг, які надавались банком на обслуговування кредитної заборгованості, погоджених із споживачем при укладенні кредитного договору, підтверджень факту надання таких послуг в обсязі, що перевищує право споживача за законом.
Матеріали справи також не містять доказів, що відповідач користувався такими послугами.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за комісією необхідно відмовити.
Крім того позивач просить зарахувати суму вже списаної з неї комісії 8472,31 грн на погашення основної заборгованості, у зв`язку із чим приходить до наступних висновків. 
У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий спociб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.
Можливість самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості з огляду на нікчемність умов спірного договору в частині сплати комісії за обслуговування (зменшити визначений банком обсяг заборгованості на суми погашеної позичальником та простроченої комісії), відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 01.02.2023, справа № 199/7014/20 (провадження № 61-17825св21).
За таких обставин, приймаючи до уваги викладене вище законодавство та правові позиції Верховного Суду, враховуючи нікчемність нарахування позивачем комісії, які не узгоджені з відповідачем належним чином, зокрема такі умови не були підписані жодним документом, в тому числі умова про сплату комісії також відсутня в кредитному договорі, суд приходить до висновку, що списану з позивача комісію 8472,31 грн необхідно зарахувати на погашення основної погашення основної заборгованості. 
Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 36201,54 грн (32273,05 грн (тіло кредиту) + 12400,80 грн (заборгованість за відсотками) – 8472,31 грн (списана комісія) =36201,54 грн.)
Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає таке.
Так, відповідач ОСОБА_1 в зустрічній позовній заяві просить в порядку застосування правових наслідків нікчемного правочину зобов`язати ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» здійснити їй перерахунок заборгованості за кредитним договором №110812639 від 29.11.2013 року в частині комісії, анулювати заборгованість за комісією у сумі 12815,07 грн та зарахувати сплачені за комісією кошти у сумі 8472,31 грн на погашення основного боргу, при цьому не вказує, які саме умови правочину, кредитного договору необхідно визнати нікчемними, посилаючись на відсутність таких умов в кредитному договорі.
Враховуючи, що суд самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості з огляду на нікчемність нарахованої комісії, відтак, вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Висновки за результатами розгляду справи.
Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне первісний позов задовольнити частково, в задоволенні зустрічного позову відмовити.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, виходячи з того, що суд частково задовольняє первісний позов, до відшкодування позивачу підлягають витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 1525,38 грн (36201,54 грн х 100% : 57488,92 грн = 62,97%, 2422,40 грн х 62,97 % : 100%=1525,38 грн).
Керуючись ст.ст. 4-5, 12, 76-83, 141 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, 4 поверх, IBAN: НОМЕР_2 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») заборгованість за Кредитним договором №110812639 від 29.11.2013 в розмірі 36201 грн (тридцять шість тисяч двісті одна) грн 54 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, 4 поверх, IBAN: НОМЕР_2 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») судові витрати на судовий збір у розмірі 1525 (одна тисяча п`ятсот двадцять п`ять) грн 38 коп.
В іншій частині позовних вимог ТОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» - відмовити.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Ьовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» про захист прав споживачів – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в Харківській апеляційний суд.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя