КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 359/2996/23 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3391/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Муранова-Лесів І.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
секретар Цалко Д.М., 
за участю: 
представника позивача ОСОБА_1 , 
представника відповідача Гамея В.В. ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Краснол-Буд", подану від його імені та в його інтересах Гамей Валентином Володимировичем , та ОСОБА_3 , подану від його імені та в його інтересах ОСОБА_4 , на рішення Бориспільського районного суду Київської області від 09 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краснол-Буд" про стягнення заподіяних збитків та пені,

В С Т А Н О В И В:

30.03.2023 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Краснол-Буд", у якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив:
- розірвати укладений 10 листопада 2017 року між ним та ТОВ «Краснол-Буд» Інвестиційний договір № 1-Л;
- стягнути з ТОВ «Краснол-Буд» на його користь 2 507 450,35 грн ринкової вартості будівельних матеріалів;
- стягнути з ТОВ «Краснол-Буд» на його користь пеню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 27456581,30 грн;
- стягнути з ТОВ «Краснол-Буд» на його користь судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в розмірі 40 500,00 грн;
- стягнути з ТОВ «Краснол-Буд» на його користь судові витрати, пов`язані із проведенням судової товарознавчої експертизи, в розмірі 26 000,00 грн.
В обґрунтування позову посилався на те, що 10 листопада 2017 року між ним («Інвестор») та ТОВ «Краснол-Буд» («Забудовник») було укладено Інвестиційний договір № 1-Л, предметом якого є інвестиційна участь інвестора у будівництві багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,21 га, кадастровий номер 3210500000:06:004:0063, за результатами здійснення якої забудовник передає у власність інвестораоб`єкт в порядку і на умовах, визначених цимдоговором, а саме: житлове приміщення № 1, що розташованена другому поверсі будинку та має загальну проектну площу 63,26 кв.м; житлове приміщення № 2, що розташованена другому поверсі будинку та має загальну проектну площу 50,73 кв.м; житлове приміщення № 3, що розташованена другому поверсі будинку та має загальну проектну площу 47,89 кв.м; житлове приміщення № 5, що розташоване на другому поверсібудинку та має загальну проектну площу 51,83 кв.м;житлове приміщення № 6, що розташоване на другому поверсі будинку та має загальну проектну площу 60,90 кв.м.
Умовами договору передбачено, що забудовник зобов`язується побудувати будинок, здати його в експлуатацію та після реєстрації права власності на об`єкт передати його у власність інвестора в строки та у порядку, що встановлюється цим договором, а інвестор, в свою чергу, зобов`язується здійснити інвестування будинку шляхом внесення загального інвестиційного внеску на умовах, в обсягах та в строки, визначених сторонами у цьому договорі та у додатках до нього, а після здачі будинку в експлуатацію - отримати об`єкт у власність в порядку, що встановлений цим договором (пункти 2.2 та 2.3 договору).
Відповідно до пункту 4.1 договору загальний інвестиційний внесок становить 1 392 254,43 грн.
Пунктами 4.2 та 4.3 договору передбачено, що загальний інвестиційний внесок може бути внесено інвестором в грошовій формі або у формі передачі забудовнику будівельних матеріалів.
На виконання умов договору 10 листопада 2017 року сторони підписали акт приймання-передачі № 1 про сплату інвестиційного внеску за інвестиційним договором № 1-Л від 10 листопада 2017 року, за яким інвестором передано, а забудовником прийнято будівельні матеріали на загальну суму 1 392 254,43 грн.
Відповідно до пункту 6.2 договору запланований термін прийняття будинку в експлуатацію - 4 квартал 2018 року.
Термін дії договору встановлено сторонами з дати його підписання до 31 грудня 2018 року (пункт 10.4 договору).
Договір може бути розірваний інвестором достроково у випадку відмови забудовника прийняти загальний інвестиційний внесок, невідповідності будівництва встановленим нормам і правилам, порушення строків будівництва та не здачі будинку в експлуатацію (пункт 10.6 договору).
Разом з тим, позивач вказував, що незважаючи на виконання ним,як інвестором, своїх зобов`язань за договором, відповідачем не було здійснено добудову багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,21 га, кадастровий номер 3210500000:06:004:0063.
За вказаних обставин, на думку     ОСОБА_5 , ТОВ «Краснол-Буд» було істотно порушено умови договору, що потягло за собою порушення його прав та інтересів, за захистом яких він вимушений звернутися до суду з цим позовом.
На підставі викладеного, посилаючись на вказані положення договору та приписи статей 22, 651, 653 ЦК України, позивач просив суд розірвати укладений 10 листопада 2017 року між ним та ТОВ «Краснол-Буд» Інвестиційний договір № 1-Л та стягнути з відповідача на його користь 2507450,35 грн ринкової вартості будівельних матеріалів, визначеної у висновку експерта № 283/06-2023 від 07 липня 2023 року.
Також зазначав, що у зв`язку з істотним порушенням умов договору він, відповідно до положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у межах позовної давності (один рік) має право на отримання з відповідача пені у розмірі 3 % закожний день прострочення від ринкової вартості будівельних матеріалів, внесених як інвестиційний внесок, що становить 27456 581,30 грн (2 507 450,35 грн х 3 % х 365 днів).
У вересні 2023 року ТОВ «Краснол-Буд» звернулося до суду з зустрічним позовом до   ОСОБА_3 , в якому просиловизнати недійсним укладений між сторонами Інвестиційний договір № 1-Л від 10 листопада 2017 року.
В обґрунтування зустрічного позову посилалося на те, що за своєю правовою природою договір є інвестиційними договором, а також на те, що правовідносини та правила формування/підписання/створення інвестиційних договорів/інвестиційної діяльності регламентуються Цивільним кодексом України та Законом України «Про інвестиційну діяльність».
В силу положень статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» в редакції, чинній на момент укладення договору, інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об`єктів визначаються виключно законами.
З урахуванням викладеного, вказував, що пряме внесення інвестором вкладу за передавальним актом на підставі договору прямо суперечило законодавству, чинному на момент підписання спірного Договору, що зумовлює його недійсність.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 травня2024 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Розірвано укладений 10 листопада 2017 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Краснол-Буд» Інвестиційний договір № 1-Л. Стягнуто з ТОВ «Краснол-Буд» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування заподіяних збитків у зв`язку з істотним порушенням умов інвестиційного договору № 1-Л від 10 листопада 2017 року грошові кошти в сумі 1 392 254,43 грн. Стягнуто з ТОВ «Краснол-Буд» на користь ОСОБА_3 пеню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 1 300 000 грн. В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_3 відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ТОВ "Краснол-Буд" про визнання інвестиційного договору недійсним відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «Краснол-Буд» судовий збір на користь держави в сумі 14 493,60 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Краснол-Буд» - Гамей В.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив первісний позов залишити без задоволення, задовольнити вимоги зустрічного позову.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що спірний договір є інвестиційним, укладений у відповідності з ЗУ «Про інвестиційну діяльність». Судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та помилково визначено, що спірний договір є змішаним та містить ознаки договору підряду. Вказував і на те, що сторонами договору не було чітко погоджено строку введення інвестиційного об`єкту в експлуатацію а відповідно і передання житлових об`єктів позивачу. Водночас, позивач не звертався з вимогою повернення проінвестованого. Отже позивачем не вірно обрано спосіб захисту, вимоги про визнання майнових прав на об`єкт інвестування позивачем також не заявлено. В частині вимог зустрічного позову, вказував, що пряме внесення інвестором вкладу за передавальним актом на підставі договору прямо суперечило законодавству, що зумовлює недійсність договору. Інвестування могло здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування. Щодо стягнення пені в порядку ЗУ «Про захист прав споживачів», вказував, що на дані правовідносини не розповсюджуються вимоги закону, що додатково підтверджується правовою позицією ВС від 25.07.2019 у справі №686/19326/15-ц.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення в цій частині скасувати, задовольнивши вимоги повністю.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема, без спеціальних знань, помилково не взято до уваги висновок експерта щодо оцінки вартості внеску будівельними матеріалами за умовами інвестиційного договору. 
Зазначає, що, на його думку, судом першої інстанції безпідставно зменшена сума стягненої пені більш ніж на 90%, внаслідок чого суд звільнив відповідача від відповідальності за невиконання договору, що суттєво порушило баланс сторін договору.
ПостановоюКиївського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2024 року в частині стягнення з ТОВ «Краснол-Буд» на користь ОСОБА_3 заподіяних збитків та пені скасовано та відмовлено у задоволенні вказаних вимог.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про розірвання укладеного 10 листопада 2017 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Краснол-Буд» Інвестиційного договору № 1-Л та в частині відмови у задоволенні вимог зустрічного позову про визнання недійсним Інвестиційного договору № 1-Л від 10 листопада 2017 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 24.09.2025 касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Куксюк Андрій Леонтійович,задоволено частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 02.12.2024 в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «Краснол-Буд» про стягнення заподіяних збитків та пеніскасовано, справу в цій частині направленона новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Отже, під час нового розгляду судом апеляційної інстанції переглядається рішення суду першої інстанції лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення заподіяних збитків та пені. 
Представник позивача у судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю.
У судовому засіданні представник відповідача підтримав свою апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та просив її задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував за її безпідставністю. 
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10 листопада 2017 між ОСОБА_3 («Інвестор») та ТОВ «Краснол-Буд» («Забудовник») укладено інвестиційний договір № 1-Л (далі - договір).
Відповідно до пункту 1.1 договору:Будинок - це багатоквартирний житловий будинок, будівництво якого здійснюється за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,21 га, кадастровий номер 3210500000:06:004:0063, що перебуває у користуванні забудовника на підставі договору оренди земельної ділянки від 30 квітня 2015 року, який посвідчено приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Віденко В. О., реєстровий № 649 та додаткового договору до договору оренди земельної ділянки від 30 квітня 2015 року, реєстровий № 649, що укладений між забудовником та Бориспільською міською радою та посвідчений 25 березня 2016 року приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Віденко В. О., реєстровий № 120 (підпункт 1.1.1);
Об`єкт - це житлове приміщення в будинку, що позначене в проекті, який є додатком № 2 до цього договору, як житлове приміщення № 1, що розташовано на другому поверсі будинку та має загальну проектну площу 63,26 кв.м; житлове приміщення № 2, що розташовано на другому поверсі будинку та має загальну проектну площу 50,73 кв.м; житлове приміщення № 3, що розташовано на другому поверсі будинку та має загальну проектну площу   47,89 кв.м; житлове приміщення № 5, що розташовано на другому поверсі будинку та має загальну проектну площу 51,83 кв.м; житлове приміщення № 6, що розташовано на другому поверсі будинку та має загальну проектну площу 60,90 кв.м (підпункт 1.1.2).
Пунктами 2.1-2.5 договору передбачено, що предметом цього договору є інвестиційна участь інвестора у будівництві будинку, за результатами здійснення якої забудовник передає у власність інвестора об`єкт в порядку і на умовах, визначених цим договором.
За цим договором забудовник зобов`язується побудувати будинок, здати будинок в експлуатацію та після реєстрації права власності на об`єкт передати об`єкт у власність інвестора в строки та у порядку, що встановлюється цим Договором.
Інвестор зобов`язується здійснити інвестування будинку, шляхом внесення загального інвестиційного внеску на умовах, в обсягах та в строки, визначених сторонами у цьому договорі та у додатках до нього, а після здачі будинку в експлуатацію - отримати об`єкт у власність в порядку, що встановлений цим Договором.
Сторони визначили, що на період будівництва інвестору належать майнові права на незавершене будівництво будинку, в розмірі 274,61 кв.м загальної площі.
Сторони визначили, що належним виконанням забудовником своїх зобов`язань за цим договором є передання забудовником у власність інвестора об`єкту у стані, що визначений цим договором. За такої умови визнається, що забудовник виконав у повному обсязі свої зобов`язання за цим договором.
Відповідно до пунктів 4.1.-4.3 договору загальний інвестиційний внесок становить 1 392 254,43 (один мільйон триста дев`яносто дві тисячі двісті п`ятдесят чотири грн 43 коп.).
Загальний інвестиційний внесок може бути внесено інвестором в грошовій формі або у формі передачі забудовнику будівельних матеріалів.
В разі внесення загального інвестиційного внеску у формі передачі будівельних матеріалів, грошова оцінка такого інвестиційного внеску здійснюється сторонами та вказується у акті приймання-передачі загального інвестиційного внеску.
Відповідно до підпункту 5.1.1 пункту 5.1 договору забудовник має право вимагати від інвестора належного виконання своїх зобов`язань за цим договором.
Відповідно до підпунктів 5.2.1, 5.2.3, 5.2.4 пункту 5.2 договору забудовник зобов`язаний: забезпечити шляхом належного виконання взятих на себе зобов`язань будівництво будинку з додержанням будівельних норм, стандартів і правил та здати його в експлуатацію; передати об`єкт у власність інвестора на підставі цього договору як взаєморозрахунок за загальний інвестиційний внесок; своєчасно попереджати інвестора про наявність обставин, що загрожують якості та строкам будівництва.
За змістом підпунктів 5.3.1, 5.3.2 пункту 5.3 договору інвестор має право: вимагати від забудовника належного виконання своїх зобов`язань за цим договором; отримати об`єкт у приватну власність в рахунок свого загального інвестиційного внеску.
За змістом підпунктів 5.4.1, 5.4.2 пункту 5.4 договору інвестор зобов`язаний: сплатити свій загальний інвестиційний внесок в повному обсязі; інформувати забудовника про продаж своїх майнових прав на незавершений будівництвом об`єкт.
Запланований термін прийняття будинку в експлуатацію - 4 квартал 2018 року.
Згідно з пунктом 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.
Відповідно до пункту 10.4 договору термін дії договору встановлюється з дати його підписання до 31 грудня 2018 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань сторонами.
Договір може бути розірваний інвестором достроково у випадку відмови забудовника прийняти загальний інвестиційний внесок, невідповідності будівництва встановленим нормам і правилам, порушення строків будівництва та не здачі будинку в експлуатацію (пункт 10.6).
Згідно з підписаним 10 листопада 2017 року актом приймання-передачі № 1 про сплату інвестиційного внеску за Інвестиційним договором № 1-Л від 10 листопада 2017 року (додаток № 1 до Договору) ОСОБА_3 (Інвестор) передано, а ТОВ «Краснол-Буд» (Забудовник) прийнято будівельні матеріали відповідно до наведеного переліку на загальну суму 1 392 254,43 грн (пункт 1).
У пункті 2 вказаного документа зазначено, що матеріали, що перераховані в пункту 1 цього акту, передані у відмінному стані, придатні до використання за призначенням, без дефектів та недоліків.
Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, незважаючи на виконання інвестором своїх зобов`язань за договором, відповідачем на час звернення ОСОБА_3 із цим позовом не було здійснено добудову багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,21 га, кадастровий номер 3210500000:06:004:0063.
05 жовтня 2023 рокуТОВ "Краснол-Буд" направило на адресу ОСОБА_3 лист, у якому повідомило, що для мирного врегулювання спірних правовідносин товариство готове укласти угоду про розірвання укладеного 10 листопада 2017 інвестиційного договору № 1-Л. Однак, вказана угода укладена не була.
Вирішуючи первісний позов в частині вимог про відшкодування збитків та стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що реальними збитками є вартість інвестиційного внеску у формі передачі будівельних матеріалів, грошова оцінка якого здійснена сторонами та становить 1 392 254,43 грн, і саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування заподіяних збитків.
Також суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем істотно порушені умови укладеного договору та ураховуючи положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 3 % за кожний день простроченнявід вартості роботи (послуги), визначеної сторонами у розмірі вартості інвестиційного внеску.
Разом із цим, оскільки пеня за визначений позивачем період часу на суму 15245186 грн. (1392254 грн. х 3% х 365 днів) значно перевищує розмір встановлених судом заподіяних збитків, суд вважав, що, з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, а також положень частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, розрахований розмір пені слід зменшити до суми, співмірної з розміром фактично заподіяних збитків, та вважав за доцільне стягнути з ТОВ «Краснол-Буд»пеню в розмірі 1300000,00 грн.
Так, за змістом частини першої статті 15 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30січня 2019року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт89), від 16червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт7.23)).
Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.
Таким чином, при розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 165/2486/19 (провадження № 61-1355св21).
Пунктом 8 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Так, усправі, яка переглядається, встановлено, що у відповідності до вимог укладеного 10 листопада 2017 року Інвестиційного договору № 1-Л ОСОБА_3 виконав свої договірні зобов`язання щодо сплати у встановлений строк інвестиційного внеску, передавши забудовнику - ТОВ «Краснол-Буд» будівельні матеріали відповідно до наведеного переліку на загальну суму 1 392 254,43 грн.
Разом із тим, ТОВ «Краснол-Буд» як забудовник свої зобов`язання за вказаним договором не виконало, будинок в експлуатацію не здало, об`єкт інвестування у власність інвестора на підставі цього договору як взаєморозрахунок за загальний інвестиційний внесок не передало.
У свою чергу, за змістом частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статями 627, 629 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За загальним правилом, визначеним у частині першій статті 651 ЦК України, розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Проте, відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним вважається таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Оцінка істотності порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом.
Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина сторони, що припустилася порушення договору, (як суб`єктивний чинник) не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
Надаючи оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір. Проте йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Тобто суди повинні встановити, чи є насправді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2022 року у cправі № 910/277/21.
Правові наслідки зміни або розірвання договору передбачені статтею 653 ЦК України, частиною другою якої встановлено, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частина четверта статті 653 ЦК України).
Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору (частина п`ята статті 653 ЦК України).
Таким чином, вказаною нормою права передбачена можливість відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору, якщо такий договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін.
У відповідності до частин першої-третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у більшому або меншому розмірі.
Разом із тим, частиною четвертою статті 22 ЦК України встановлено, що на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
Системний аналіз вказаних норм права дозволяє дійти висновку, що відшкодування збитків може здійснюватися як у грошовій, так і в натуральній формі, але грошова форма є загальним правилом та найпоширенішим способом компенсації.Водночас, звернення особи, якій завдано шкоди, з вимогою про відшкодування такої шкоди в натурі є її правом, а не обов`язком.
Так, як вже зазначалося вище, положеннями п.п. 4.2, 4.3 ст. 4 Договору визначено, що загальний інвестиційний внесок становиить 1392254,43 грн., а також що в разі внесення загального інвестиційного внеску у формі передачі будівельних матеріалів, грошова оцінка такого інвестиційного внеску здійснюється сторонами та вказується в акті приймання-передачі загального інвестиційного внеску.
Тобто, умовами договору визначено право позивача самостійно обрати форму внесення інвестиційного внеску у грошовій чи матеріальній формі, за умови дотримання чіткого грошового еквіваленту у розмірі 1392254,43 грн.
При цьому, згідно з підписаним 10 листопада 2017 року актом приймання-передачі № 1 про сплату інвестиційного внеску за Інвестиційним договором № 1-Л від 10 листопада 2017 року (додаток № 1 до Договору) ОСОБА_3 (Інвестор) передано, а ТОВ «Краснол-Буд» (Забудовник) прийнято будівельні матеріали відповідно до наведеного переліку на загальну суму 1 392 254,43 грн (пункт 1).
Звертаючись до суду з позовом та посилаючись на неналежне виконання ТОВ "Краснол-Буд" своїх зобов`язань, позивач просив суд розірвати інвестиційний договір та застосувати правові наслідки такогорозірвання, стягнувши з відповідача на його користь в рахунок відшкодування заподіяних збитків у розмірі вартості будівельних матералів, визначеної у висновку експерта № 283/06-2023 від 07.07.2023, складеному за результатами проведення судової товарознавчної експертизи судовим експертом Холодовою О.Ю., а саме у розмірі 2507450,35 грн.
Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції зі змісту висновку експерта, а також роз`яснень, наданих експертом Холодовою О.Ю. у судовому засіданні, експертом визначалася ринкова вартість будівельних матеріалів, перелік яких зазначено в акті приймання-передачі №1 про сплату інвестиційного внеску за інвестиційним договором №1-Л від 10 листопада 2017 року, станом на момент проведення експертного дослідження (станом на 07.07.2023) із застосуванням в рамках порівняльного підходу, економіко-статистичний (індексний) метод дослідження з урахуванням індексів цін за даними Мінфіну. 
Водночас, як визнано експертом, якби було поставлено питання про визначення розміру завданих збитків використовувалися б інші методика та методологія, з урахуванням виду заподіяних збитків: реальні збитки чи втрачена вигода.
Таким чином, встановивши, що за змістом вищевказаного висновку експерта погоджена сторонами вартість матеріалів збільшена, з урахуванням індексів інфляції, за весь період, починаючи з дати складання Акту приймання-передачі, сплати інвестиційного внеску за Інвестиційним договором №1-Л від 10 листопада 2017 року, що, у свою чергу, суперечить умовам укладеного договору, за яким сторонами погоджений розмір інвестиційного внеску, не залежно від того, внесений він грошовими коштами чи будівельними матеріалами, суд першої інстанції обгрунтовано відхилив вищенаведений висновок експерта, поданий позивачем на підтвердження своїх позовних вимог. 
Посилання позивача на те, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема, без спеціальних знань, помилково не взято до уваги висновок експерта щодо оцінки вартості внеску будівельними матеріалами за умовами інвестиційного договору, колегія суддів відхиляє, адже, суд першої інстанції, навівши обгрунтування, врахувавши принцип внутрішнього переконання та взаємозв`язок сукупності інших доказів у справі, не взяв до уваги та не визнав доказом вартості будівельних матерілів, визначеною у висновку експерта, адже реальними збитками є вартість інвестиційного внеску, внесена позивачем у формі передачі будівельних матеріалів, грошова оцінка якого здійснена сторонами та становить 1392254,43 грн.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення пені згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", з огляду на наступне.
Так, згідно з частинами першою, третьою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.
Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, а з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.
Положеннями статті Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція (пункт 7); споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).
Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої у разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання у натурі.
Пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується у разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача
Згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму або дохід в іншій формі.
Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц.
Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відтак для кваліфікації послуги головним є предметний критерій: предметом договору про надання послуг є процес надання послуги, що не передбачає досягнення матеріалізованого результату, але не виключає можливість його наявності. Якщо внаслідок надання послуги й створюється матеріальний результат, то він не є окремим, віддільним від послуги як нематеріального блага, об`єктом цивільних прав, через що відповідний результатне є обігоздатним сам по собі. При цьому переважно наголошується, що послуга тісно пов`язана з особою виконавця та процесом вчинення ним певних дій (здійснення діяльності) і навіть невіддільна від них, але все ж таки не збігається з такими діями (діяльністю) й існує як окреме явище - певне нематеріальне благо, що споживається в процесі вчинення відповідних дій (здійснення діяльності) виконавцем.
Згідно з приписами пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріальногочи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
У цьому випадку вкладається істотно розширений зміст: послугами згідно із цим Законом є всі види комерційної взаємодії суб`єктів господарювання зі споживачами, які не вписуються в набагато більш конкретні й чіткі визначення понять «товари» та «роботи» і є набагато ширшими за аналогічне поняття, що вжите в ЦК України, адже включає в себе, наприклад, прокат, який ЦК України однозначно кваліфікується як різновид договору майнового найму.
У загальноприйнятому розумінні поняття «вартість послуги» - це грошові кошти у визначеному сторонами відповідного договору розмірі, які споживач сплачує виконавцю за надану останнім послугу.
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що дійсний зміст положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» слід трактувати так, що пеня має бути виплачена виконавцем та має рахуватися від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. У такому разі згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму вкладу або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача. 
Таким чином, з урахуванням правової природи інвестиційного договору, а також правових позицій Великої Палати Верховного Суду, у задоволенні позовних вимог про стягнення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» слід відмовити, оскільки укладений між сторонами договір про інвестування у будівництво житла не передбачає розмір процентів на суму вкладу або дохід в іншій формі. А позивачем неустойка обчислена від вартості об`єкта інвестування.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.05.2023 у справі № 591/19/20.
Отже, з огляду на правову природу виниклих між сторонами правовідносин та враховуючи умови укладеного між сторонами договору, слід дійти висновку, що правові норми Закону України "Про захист прав споживачів" не можуть бути застосовані до даних правовідносин сторін.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги про стягнення пені підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги. В частині вирішення позовної вимоги про стягнення збитків рішення суду першої інстанції слід без змін.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Краснол-Буд", подану від його імені та в його інтересах Гамей Валентином Володимировичем , та ОСОБА_3 , подану від його імені та в його інтересах ОСОБА_4 , - задовольнити частково. 
Рішення Бориспільського районного суду Київської області від 09 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краснол-Буд" про стягнення пені - скасувати.
Ухвалити у цій частині нове судове рішення.
У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краснол-Буд" про стягнення пені - відмовити.
Рішення Бориспільського районного суду Київської області від 09 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Краснол-Буд" в частині вирішення позовної вимоги про стягнення заподіяних збитків - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 05 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова