"02" січня 2026 р.     

642/6985/25
2-а/642/66/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року м. Харків
Холодногірський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Бородіної О.В., за участю секретаря Брус М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до Холодногірського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову серії ЕНА № 6063731 від 01.11.2025 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП винесену інспектором 1 батальйону 1 рота Василенко В.А. УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 01.11.2025 р. інспектором 1 батальйону 1 роти Василенко В.А. УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції складена відносно позивача ОСОБА_1 постанову серії ЕНА № 6063731 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за порушення п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. 
За фабулою постанови нібито 01.11.2025 року об 15-52 год у с. Чутове, дорога М03 Київ-Харків-Довжанський 395 км, водій керував транспортним засобом без номерного знаку, чим порушив п. 2.9. в ПДР, ст.. 121-3 ч. 1 КупАП.
Позивач вказує, що він не керував транспортним засобом на даному проміжку дороги. Процедура розгляду справи не була належним чином проведена, не забезпечено право скористуватися послугами адвоката.
Із вказаною постановою позивач не погоджується та вважає, що вона підлягає скасуванню. 
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 10.11.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 10.11.2025 року задоволено клопотання представника відповідача та продовжено строк на подання відзиву на адміністративний позов.
Поштою представником відповідача було надіслано відзив на позов, у якому проти задоволення позовних заперечували, вважають безпідставним та необґрунтованим.
Позивач допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху, а саме 01.11.2025 року, на а/д М03, Київ-Харків-Довжанський, 395 км керував транспортним засобом BMW 530D, номерний знак НОМЕР_1 без переднього номерного знаку, чим порушив вимоги п. 2.9(b), Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ України № 1306 від 10.10.2001 р.
 
Відповідно до п. 2.9.В. ПДР України водієві забороняється:
керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що:
-не належить цьому засобу;
-не відповідає вимогам стандартів;
-закріплений не в установленому для цього місці;
-закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м;
-неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Відповідно до ч. 1 cт. 121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Представник відповідача зазначає, що санкція цієї норми передбачає окремі склади адміністративного правопорушення, а саме керування або експлуатація транспортного засобу:
•без номерного знака;
•з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам;
•з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію;
•забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів;
•а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.
У зв`язку із допущеним порушенням відносно позивача було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6063731 за ч.1 ст. 121-3 КУпАП та накладено стягнення у розмірі 1190 грн.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 251 КУпАП «Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні дані, на основі яких у встановленому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.... Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, показаннями засобів фото і кіно-зйомки, відео-запису, які використовуються під час нагляду за дорожнім рухом ...».
Зазначеними правовими нормами встановлено перелік засобів доказування, які можуть застосовуватися у адміністративному процесі, за допомогою яких суд може встановити наявність чи відсутність певних обставин. У даному випадку до постанови додається відеофіксація із нагрудної камери № 473075 по факту виявлення правопорушення, спілкування з водієм та розгляду справи, а також відеозапис з камери спостереження СП «Чутове» на якому зафіксовано саме правопорушення.
На відео зафіксовано автомобіль Позивача від моменту порушення і до зупинки транспортного засобу працівниками поліції, що є беззаперечним доказом вчиненого правопорушення. 
На вище вказаних відео зафіксовано, що позивач рухався на автомобілі без переднього номерного знаку.
Відповідно до ч. З ст. 283 КУпАП Постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
У матеріалах справи міститься копія постанови, де в п. 7 зазначено «Додається відео з бодікамери 473075».
Таким чином, дотримано всі вимоги чинного законодавства та в постанові міститься посилання на відеозаписи як на додаток до постанови.
Під час розгляду справи Позивачу було повідомлено причину зупинки, ознайомлено із усіма правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Позивач відповідно до ст. 268 КУпАП мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу. Вище сказане підтверджується матеріалами відео фіксації.
На відео з боді камери зафіксовано, що поліцейський на прохання позивача ознайомив його з доказами вчиненого адміністративного правопорушення.
Представник відповідача щодо доводів позивача з приводу того, що поліцейський не реалізував його право на адвоката, вказує, що це не відповідає дійсності, адже Поліцейський жодним чином не перешкоджав реалізації права на адвоката, а навпаки - запропонував зв`язатися з ним у телефонному зв`язку. Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, але жодних дій спрямованих саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу не вчиняв.
Таким чином, інспектором було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, під час розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обгрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.
Санкції cm. 121-3 КпАП України не передбачають застосування адміністративного затримання особи. Таким чином, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
Постанову винесено згідно ст. 258,278,279,280 КУпАП, що встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення, тобто, відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують. На місці особі було роз`яснено в чому саме полягає порушення ним ПДР.
Гр. ОСОБА_1 було роз`яснено зміст ст. 307, 308 КУпАП.
Позивач у відповідних графах особисто поставив підпис про те, що його ознайомлено зі змістом статей 268, 289 КУпАП.
Представник відповідача вказує, що при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення дотримані всі вимоги чинного законодавства України, порушень не допущено, та оскільки позивач дійсно порушив ПДР, позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими і немає жодних правових підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
У зв`язку з вищевказаним вважають, що позовна заява ОСОБА_1 , щодо скасування постанови не підлягає задоволенню, оскільки оскаржена постанова винесена у відповідності до норм чинного законодавства.
Сторона позивача правом на подання відповіді на відзив не скористалась.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 р. №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306.
Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
За приписами ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.
Відповідно дост. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306(далі -ПДР) передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно зп. 1.10. ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Відповідно до п. 2.9. «в» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що:
•не належить цьому засобу;
•не відповідає вимогам стандартів;
•закріплений не в установленому для цього місці;
•закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м;
•неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий;
Згідно з ч. 1 cm. 121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п.1ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно дост. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, у разі надання посадовою особою суб`єкта владних повноважень доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність прийнятого останнім рішення, позивач повинен спростувати ці доводи.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цьогоЗакону, Правил дорожнього руху та інших нормативних з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Згідно з п. 11 ч. 1ст. 23 цього ж закону поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, Іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Згідно ст.31 Закону «Про Національну поліцію» №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі передбачені ст. 121-3 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Судом встановлено, що 01.11.2025 ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 530D, номерний знак НОМЕР_1 без переднього номерного знаку, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні відеозаписами, долученими відповідачем до відзиву, та на які є посилання у постанові серії ЕНА № 6063731.
Згідно матеріалів справи, поліцейський 2 взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшим сержантом Василенко В.А. винесено постанову Серії ЕНА № 6063731 від 01 листопада 2025 року, згідно якої 01.11.2025 о 15:52 с-ще Чутове дорога М03, Київ-Харків-Довжанський, 395 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 530D, д.н.з. НОМЕР_1 без переднього номерного знаку, чим порушив вимоги п. 2.9(b) ПДР «керування ТЗ без номерного знаку», ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. 
Вказаною постановою до позивача застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 грн.
Відповідно до статті 9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням ( проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Вина основна й обов`язкова ознака суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного проступку. Це психічне ставлення особи до вчиненого нею суспільно шкідливого діяння та його наслідків, яке виявляється у формі умислу або необережності.
Адміністративне правопорушення визнають вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії (бездіяльності), передбачала її шкідливі наслідки й бажала їх або свідомо допускала їх настання. Усвідомлення протиправного характеру діяння та передбачення шкідливих наслідків становлять інтелектуальні ознаки умислу, а бажання або свідоме допущення наслідків вольову ознаку.
Адміністративне правопорушення визнають вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії (бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення (самовпевненість), або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла передбачити (недбалість). Якщо поняття умислу пов`язано з психічним ставленням особи до свого діяння та його наслідків, то під час визначення необережності до уваги беруть лише ставлення до шкідливих наслідків.
Виходячи з аналізу вище зазначених норм, суд зауважує, що до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121-3 КУпАП може бути притягнута особа, яка вчинила правопорушення як умисно, так і з необережності.
При цьому, з дослідженого відеозапису встановлено, що водій був обізнаний, що на транспортному засобі, яким він керував, відсутній номерний знак. 
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином,суд дійшов висновку, що відповідач при винесенні постанови відносно позивача, діяв у рамках чинного законодавства України та у спосіб визначений законом. Відповідачем доведено правомірність дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Доводи позивача про відсутність належних доказів керування транспортним засобом, спростовуються наявними в справі доказами.
Також, суд зазначає, що доводи позивача щодо порушення процедури розгляду справи яка не надала можливості скористатися правовою допомогою ґрунтується на помилковому трактуванні положень ст.268 КУпАП.
Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.
Однак у цьому випадку суд зауважує, що відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, а тому подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
Суд зазначає, що поліцейський згідно із законодавством, лише ознайомлює особу з її правами, однак, виключно правопорушник вирішує, чи скористається він своїми правами і в який спосіб.
З наданого відеозапису не встановлено обставин, що поліцейський перешкоджав реалізації цього права ОСОБА_1 .
Вказаними обставинами спростовуються доводи позивача про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а отже постанова від 01.11.2025 прийнята відповідачем правомірно, відповідно до закону в межах повноважень та у спосіб встановлений законодавством, а адміністративне стягнення накладено в межах санкції вказаної статті.
Із врахуванням встановлених обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені у їх сукупності та враховуючи наявність у справі належних доказів того, що у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, суд вважає, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6063731від 01.11.2025 якою на позивача накладено адміністративне стягнення в розмірі 1190 грн., за вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП є законною та підстав для її скасування судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 20, 241-246, 286 КАС України, суд -

ухвалив:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.01.2026 року.

Суддя О.В. Бородіна