ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 грудня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 732/772/25
Головуючий у першій інстанції – Бойко А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1616/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»,
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 01 серпня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

                                      У С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за договором № 507484-КС-001 про надання кредиту від 14 серпня 2024 року в сумі 72 163,60 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 14 серпня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» і Дельфас І.О. укладено договір № 507484-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами договору товариство надало позичальниці грошові кошти у розмірі 24 000 грн на засадах строковості, поворотності та платності, а позичальниця зобов`язалася повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. ТОВ «Бізнес Позика» зобов`язання за договором виконало, надавши ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 24 000 грн шляхом перерахування цієї суми на банківську картку № НОМЕР_1 . Відповідачка належним чином не виконувала зобов`язання, внаслідок чого станом на 15 травня 2025 року наявна заборгованість у сумі 72 163,60 грн, яка складається з: 23 171,91 грн – сума прострочених платежів за тілом кредиту, 46 958,73 грн – сума прострочених платежів по процентах, 2 032,96 грн – сума прострочених платежів за комісією.
Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 01 серпня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 507484-КС-001 про надання кредиту від 14 серпня 2024 року у розмірі 57 355,06 грн, з яких: 23 171,91 грн – сума прострочених платежів за тілом кредиту, 32 150,19 грн – сума прострочених платежів по процентах, 2 032,96 грн – сума прострочених платежів за комісією. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» судовий збір в розмірі 1 925,80 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ «Бізнес Позика», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані суттєві обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині визначеного до стягнення розміру заборгованості за процентами шляхом збільшення суми з 32 150,19 грн до 46 958,73 грн, а в іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, установивши отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, безпідставно ототожнив поняття «денна процентна ставка» у розумінні ЗУ «Про споживче кредитування» та процентну ставку в день, яку встановлено в кредитному договорі, у зв`язку з чим дійшов хибного висновку про нікчемність встановлених у кредитному договорі процентних ставок в день в силу положень ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 вказаного Закону.
Скаржник наголошує на тому, що п. 2.4 договору передбачено стандартну процентну ставку в день – 1,50000000 % (фіксована) та знижену процентну ставку в день – 1,15012809 % (фіксована), які є незмінними протягом усього строку дії договору. При цьому, для розрахунку денної процентної ставки безпосередньо розмір процентних ставок за кредитним договором взагалі не має значення, оскільки денна процента ставка розраховується по формулі, що зазначена у ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», в якій розмір процентних ставок за кредитним договором не фігурує. Відповідно до наведеного Закону денна процентна ставка – це загальні витрати за споживчим кредитом за кожен день користування ним, виражені у відсотках від загального розміру виданого кредиту.
Указує, що у випадку дотримання позичальником орієнтованого графіку платежів та застосування зниженої процентної ставки в день у розмірі 1,1501280 9%, зважаючи на розмір загальних витрат за споживчим кредитом, денна процентна ставка за кредитним договором становить 0,95 % (38 400 грн (загальні витрати за кредитом)/24 00 грн (загальний розмір кредиту)/169 днів (строк кредитування)х100%), тобто не перевищує максимального розміру у 1 %, встановленого ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування».
Наголошує на тому, що розмір денної процентної ставки на дату укладення кредитного договору та протягом всього строку його дії відповідає максимальному розміру денної процентної ставки – 1 %, а також відповідає нормам п. 17 перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування». 
Зауважує, що згідно з п. 3.2 кредитного договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується за ставкою, указаною у п. 2.4 договору на залишок заборгованості, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом. Тобто, порушення позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення загальної вартості кредиту.
Указує, що нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що зазначений у п. 3.2.3 договору і додатку № 1 до договору, та до закінчення терміну дії договору. В п. 3.2.3 договору сторони визначили обов`язковий графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись, і у такому випадку застосовуватиметься знижена процентна ставка.
Разом з тим, боржником з простроченням графіку сплачено на погашення кредиту лише 10 238,16 грн, з яких 7 843,03 грн заборгованість за відсотками, що цілком закономірно призвело до подорожчання кредиту і збільшення процентної ставки, що передбачено п. 3.2.2 договору. 
Таким чином, відсотки за користування кредитом у загальній сумі 54 801,76 грн включають в себе відсотки, нараховані з 14 серпня 2024 по 02 жовтня 2024 року за зниженою процентною ставкою 1,15012809 % в день (13 439,74 грн) та відсотки, нараховані у період з 03 жовтня 2024 року по 29 січня 2025 року за стандартною процентною ставкою 1,5 % в день (41 362,02 грн). Штрафні санкції за неналежне виконання умов договору не нараховувались та не входять до складу позовних вимог.
Скаржник указує, що право кредитодавця на встановлення комісії за надання кредиту узгоджується з нормами ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування».
Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 та її адвоката Прокоф`єва Б.І. у встановлений судом строк не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала грошові зобов`язання за укладеним договором, тому визнав за необхідне стягнути з неї 23 171,91 грн заборгованості за тілом кредиту.
Визначаючи суму заборгованості за відсотками, належну до стягнення, суд урахував, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року, доповнено частиною 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Ураховуючи те, що кредитний договір між сторонами укладено 14 серпня 2024 року, тобто після внесення відповідних змін щодо максимального розміру денної процентної ставки, суд дійшов висновку, що максимальний розмір денної процентної ставки з 20 серпня 2024 року не може перевищувати 1 %, у зв`язку з чим продовження нарахування відповідачці процентів до закінчення строку дії договору до 29 січня 2025 року включно за ставкою 1,5 % суперечить закону та є неправомірним.
Районний суд, зважаючи на часткову сплату боргу відповідачкою провів нарахування відсотків у сумі 39 393,22 грн наступним чином:
з 14 серпня 2024 року по 19 серпня 2024 року: 24 000 грн (залишок фактичної заборгованості за кредитом) х 1,15012809 % (розмір зниженої процентної ставки) * 6 календарних днів = 1 656,18 грн;
з 20 серпня 2024 року по 25 серпня 2024 року 24 000 грн (залишок фактичної заборгованості за кредитом) х 1,0 % (максимальний розмір денної процентної ставки) х 5 календарних днів = 1 200 грн;
з 26 серпня 2024 року по 29 січня 2025 року 23 171,91 грн (залишок фактичної заборгованості за кредитом) х 1,0 % (максимальний розмір денної процентної ставки) х 157 календарних днів = 36 537,04 грн.
З урахуванням того, що відповідачкою сплачено 828,09 грн у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, 7 843,03 грн у рахунок погашення заборгованості за відсотками та 1 567,04 грн комісії, суд визнав необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 23 171,91 грн заборгованості за тілом кредиту, 32 150,19 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом та 2 032,96 грн комісії.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги, суд виходить з наступного.
У справі встановлено, що 14 серпня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено договір про надання кредиту № 507484-КС-001, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором UA-0972 (а.с. 30-39). За умовами договору відповідачка отримала від кредитодавця грошові кошти в розмірі 24 000 грн у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківську картку терміном на 24 тижня (до 29 січня 2025 року) зі сплатою фіксованої стандартної процентної ставки у розмірі 1,5 % щодня, з орієнтованою загальною вартістю кредиту у сумі 71 139,01 грн та сплатою комісії за надання кредиту в сумі 3 600 грн.
Згідно з п. 2.4 договору стандартна процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 1,5 % в день. Знижена процентна ставка є фіксованою та становить 1,15012809 % в день.
Відповідно до п. 3.2 кредитного договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом (відсотки за користування кредитом) нараховуються за ставкою, вказаною у п. 2.4 договору, на залишок заборгованості по кредиту, наявною на початок календарного дня, на період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний у п. 3.2.3 і додатку № 1 до договору.
За змістом п. 3.2.2 договору сторони домовилися, що у разі, якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, що наведений в п. 3.2.3 та додатку № 1 до договору (за виключенням дострокового повернення кредиту), внаслідок чого виникає прострочка за кредитом, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови нарахування відсотків за користування кредитом за заниженою процентною ставкою втрачають чинність, і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4 договору. При цьому, нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3 та додатку № 1 до договору, та до закінчення строку дії договору.
Кредитодавець зобов`язався протягом 3 (трьох) робочих днів з дня укладення договору надати позичальнику кредит, в сумі, вказаній в п. 2.1 договору, шляхом безготівкового переказу коштів на поточний (картковий) рахунок позичальника, який відповідає банківській платіжній картці, що наведена в розділі 8 договору (п. 3.1. договору).
Додатку № 1 до договору № 507484-КС-001 про надання кредиту матеріали справи не містять.
Фінансова установа зобов`язання за договором виконала та 14 серпня 2024 року перерахувала на банківську картку № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 20 000 грн, що підтверджується повідомленням директора ТОВ «ПрофітГід» (надавач платіжних послуг), призначенням платежу вказано «Перерахування коштів ОСОБА_1 згідно з кредитним договором № 507484-КС-001 від 14 серпня 2024 року (а.с. 63), а також випискою по рахунку № НОМЕР_1 АТ КБ «ПриватБанк» від 16 червня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250611/48830-БТ (а.с. 165-167).
Згідно з детальним розрахунком заборгованості та довідкою про стан заборгованості, наданими позивачем, станом на 15 травня 2025 року за кредитним договором № 507484-КС-001 від 14 серпня 2024 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 72 163,60 грн, з яких: заборгованість за кредитом 23 171,91 грн; заборгованість за відсотками 46 958,73 грн (а.с. 20-23, 24).
Матеріали справи містять також візуальну форму послідовності дій клієнта, складену представником ТОВ «Бізнес Позика» (а.с. 60-61), анкету клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи – https://my.tpozyka.com) (а.с. 62), правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), затверджені наказом директора ТОВ «Бізпозика» № 9-ОД від 02 квітня 2024 року (а.с. 64-83), пропозицію (оферту) укласти договір № 507484-КС-001 про надання кредиту (споживчий кредит, електронна форма) від 14 серпня 2024 року (а.с. 40-49), які позичальником не підписані, а також прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір № 507484-КС-001 про надання кредиту (споживчий кредит, електронна форма) від 14 серпня 2024 року (а.с. 50-59), паспорт споживчого кредиту (а.с. 25-29), які підписані ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-8567. 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За приписами ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
22 листопада 2023 року прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За правилами ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про наявність підстав для часткового задоволення вимог ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення заборгованості за кредитним договором відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.
За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , маючи намір отримати в позику грошові кошти, 14 серпня 2024 року ідентифікувала себе в ІТС ТОВ «Бізнес Позика», пройшла реєстрацію на веб-сторінці товариства. Під час здійснення реєстрації відповідачка створила особистий кабінет та надала всі особисті дані (ПІБ, дані паспорта, дату та рік народження, РНОКПП, номер мобільного телефону, електронну пошту, місце реєстрації), чим фактично надала згоду на обробку персональних даних.
Для безпосереднього оформлення кредиту відповідачка обрала бажану суму кредиту, строк кредитування, самостійно внесла номер банківської картки та підтвердила, що ознайомлена з Правилами надання грошових коштів у позику.
Після прийняття позичальником умов кредитного договору 14 серпня 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір, який нею підписано відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилався на особистий телефонний номер ОСОБА_1 .
Перерахування кредитних коштів позичальнику підтверджено належними письмовими доказами. Наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить про те, що відповідачка частково погашала кредитну заборгованість, зокрема, сплачуючи кошти на погашення кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії.
Відповідно до детального розрахунку заборгованості відповідачка погашення за кредитом здійснила частково, зокрема, 828,09 грн на погашення кредиту; 7 843,03 грн на погашення відсотків та 1 567,04 на погашення комісії. Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов вірного висновку про неналежне виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань за кредитним договором від 14 серпня 2024 року та необхідність стягнення з неї заборгованості.
Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просив стягнути з ОСОБА_1 23 171,91 грн в рахунок заборгованості за кредитом, 46 958,73 грн заборгованості за відсотками та 2 032,96 грн заборгованості за комісією, що загалом становить 72 163,60 грн.
Визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками, який підлягає стягненню з відповідачки, районний суд послався на положення ЗУ «Про споживче кредитування», ст. 8 якого встановлено вимоги до реальної річної процентної ставки, денної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача.
22 листопада 2023 року прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. Положення ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Тобто, у період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, а у період з 22 квітня по 20 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5 %.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія п. 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Договір про надання кредиту № 507484-КС-001 укладено 14 серпня 2024 року, тобто після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), отже, станом на дату укладення договору кредитодавець міг застосовувати максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», лише у розмірі 1 %. З цих підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, за якими укладений між сторонами кредитний договір в частині встановлення розміру денної процентної ставки не суперечить положенням ЗУ «Про споживче кредитування».
Позивач визначив для розрахунку суми боргу за відсотками період з 14 серпня 2024 року (дата укладення кредитного договору) по 29 січня 2025 року (строк дії кредитного договору).
Наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості (а.с. 20-23) свідчить про те, що у період з 14 по 25 серпня 2024 року позивачем на суму кредиту 27 600 грн (24 000 грн тіло кредиту + 3 600 грн комісія) нараховувалися відсотки за зниженою процентною ставкою 1,15012809 % в день, при цьому розмір відсотків збільшувався кожен день за рахунок збільшення залишку заборгованості по кредиту. Надалі, зважаючи на сплату відповідачем 25 серпня 2024 року платежу в розмірі 5 200 грн, які зараховані на погашення тіла кредиту у сумі 828,09 грн, на відсотки – 3 312,36 грн та комісію – 1 059,55 грн, відсотки нараховувалися на суму кредиту у 23 171,91 грн до 02 жовтня 2024 року за зниженою процентною ставкою, що становило 266,51 грн в день та які збільшувались кожен день за рахунок збільшення залишку заборгованості по кредиту. Починаючи з 02 жовтня 2024 року і до 29 січня 2025 року (строк дії кредитного договору) на суму кредиту у 23 171,91 грн нараховувалися відсотки за стандартною процентною ставкою 1,5 % в день.
Отже, у період з 05 липня по 20 грудня 2024 року кредитодавець безпідставно нараховував відсотки за користування кредитом у розмірі, що перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування».
Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що для розрахунку денної процентної ставки безпосередньо розмір процентних ставок за кредитним договором взагалі не має значення, оскільки вона розраховується по формулі, що зазначена у ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», в якій розмір процентних ставок за кредитним договором взагалі не фігурує, зважаючи на таке.
Дійсно, відповідно до ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Водночас ч. 5 цієї статті визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Розрахунок денної ставки за цією формулою відповідно до визначених сторонами умов договору є таким: (47 139,01 грн (ЗВСК) / 24 000 грн (ЗРК) / 168 (t) х 100% = 1,16 %. Відповідно у цій справі розрахована за положеннями ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» денна процентна ставка є більшою, ніж 1 %, що спростовує доводи позивача про її відповідність вимогам закону.
Суд виходить з того, що у будь-якому випадку, розмір денної ставки, розрахованої, в тому числі, і з урахуванням загальних витрат за споживчим кредитом, не може перевищувати 1 % в силу Закону. При цьому ЗУ «Про споживче кредитування» не містить правового визначення поняття «процентна ставка в день, яка встановлена в кредитному договорі», про що зазначає товариство в апеляційній скарзі. Отже, стверджуючи про неможливість ототожнення понять «денна процентна ставка» та «процентна ставка в день, яка встановлена в кредитному договорі», позивач невірно та довільно трактує законодавство, що регулює спірні відносини.
Верховний Суд у постанові від 09 серпня 2023 року у справі № 201/6750/16 наголосив, що при визначенні розміру заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у даному випадку зроблений позивачем розрахунок заборгованості та його правильність), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду.
Суд першої інстанції, визначаючи необхідну до стягнення суму заборгованості, помилково указав, що у період з 14 по 19 серпня 2024 року відсотки повинні нараховуватися за денною процентною ставкою 1,5 %, а у період з 20 серпня 2024 року по 29 січня 2025 року за денною процентною ставкою 1 %, і за такого розрахунку загальний розмір відсотків за кредитом становить 39 393,22 грн, а загальний розмір кредитної заборгованості (з урахуванням сплачених позивачкою 828,09 грн тіла кредиту, 7 843,03 грн відсотків та 1 567,04 грн комісії) 57 355,06 грн. 
Апеляційний суд, провівши свій розрахунок за кредитним договором від 14 серпня 2024 року, вважає, що розмір щоденних відсотків, які мав сплачувати позичальник у період з 14 по 25 серпня 2024 року становить 240 грн щодня (1 % від суми боргу за тілом кредиту у 24 000 грн), тож за 12 календарних днів користування кредитним коштами відповідачкою мало бути сплачено 2 880 грн відсотків. 
25 серпня 2024 року ОСОБА_1 сплачено в рахунок погашення тіла кредиту 828,09 грн, відповідно основна сума боргу зменшилось до 23 171,91 грн, а також сплачено на погашення відсотків за користування кредитом 3 312,36 грн, що повністю покриває наявну заборгованість в цій частині в сумі 2 880 грн. Оскільки позичальником внесено надмірно 432,36 грн на погашення відсотків, указана сума коштів має бути зарахована в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та відповідно тіло кредиту зменшено до 22 739,55 грн (23 171,91 грн – 432,36 грн).
Розмір щоденних відсотків, які мав сплачувати позичальник, у період з 26 серпня по 12 вересня 2024 року становить 227,40 грн в день (1 % від суми боргу за тілом кредиту у 22 739,55 грн), тож за 18 календарних днів відповідачкою мало бути сплачено 4 093,20 грн відсотків за користування коштами.
12 вересня 2024 року ОСОБА_1 сплачено в рахунок погашення відсотків за користування кредитом 4 530,67 грн, що повністю покрило наявну заборгованість в цій частині в сумі 4 093,20 грн. Оскільки позичальником внесено надмірно 437,47 грн на погашення відсотків, указана сума коштів має бути зарахована в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та відповідно тіло кредиту зменшено до 22 302,08 грн (22 739,55 грн – 437,47 грн).
Таким чином, заборгованість за тілом кредиту у період з 13 вересня 2024 року по 29 січня 2025 року становить 22 302,08 грн, розмір щоденних відсотків, які мала сплачувати позичальниця, у період з 13 вересня 2024 року по 01 січня 2025 року складає 223,02 грн в день (1 % від суми боргу за тілом кредиту у 22 302,08 грн), тож за 139 календарних днів відповідачкою мало бути сплачено 30 999,78 грн. 
Після 29 січня 2025 року (дати закінчення строку дії договору) відсотки за користування кредитом позивачем не нараховувалися. 
Таким чином, станом на 29 січня 2025 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість за тілом кредиту у сумі 22 302,08 грн, за відсотками –  30 999,78 грн та за комісією – 2 032,96 грн (3 600 грн визначеної договором комісії – 1 567,04 грн сплачених боржником), що загалом становить 55 334,82 грн.
За змістом ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оскаржуючи рішення суду, позивач не погодився з ним в частині зменшення розміру заборгованості за відсотками, у зв`язку з чим просив скасувати його в цій частині та задовольнити вимоги повністю.
Не зважаючи на те, що судом першої інстанції невірно проведено розрахунок належного до стягнення розміру заборгованості, який за результатами апеляційного перегляду справи становить 55 334,82 грн, колегія суддів, беручи до уваги принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), який означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення, погоджується з висновком районного суду про необхідність стягнення з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» 57 355,06 грн заборгованості за кредитним договором.
Ураховуючи наведене вище у сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика». Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

                                         У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» залишити без задоволення, а рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 01 серпня 2025 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                          Н.В. Шитченко

        Судді:                                                                           Н.В. Висоцька

                                                                                             О.І. Онищенко