КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/4158/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Притули К.М. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТРАНС ВВ" (вул. Свердлова, 20, с. Вільне, Олександрійськи р-н, Кіровоградська обл., 27519, ЄДРПОУ 40274045) до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул.Героїв Маріуполя, 102, м. Кропивницький, Кіровоградська обл., 25004, ЄДРПОУ 39816845) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу, 

ВСТАНОВИВ:
ТОВ "СПЕЦТРАНС ВВ" (далі – позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – відповідач), у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № ОПШ 043127 від 11.06.2025 року про накладення адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем грубо порушено права позивача, що полягає у неналежному та неповному дослідженні (ігноруванні) провідних документальних доказів, доводів та пояснень позивача, що призвело до прийняття спірного протиправного рішення. Бланк підтвердження діяльності водія є обов`язковим документом і він був наданий інспектору під час рейдової перевірки, а той факт, що на суб`єктивну думку інспектора, в бланку вбачалось невідповідність, то це не породжує формування складу адміністративно-господарського правопорушення, передбаченого абз.3 ч.1 ст.60 ЗУ "Про автомобільний транспорт", оскільки мова в диспозиції цієї статті йде про ненадання обов`язкових документів під час перевірки, а в нашому випадку всі обов`язкові документи були надані інспектору, і останній мав кваліфікувати таке порушення за іншою нормою – абз.8 ч.1 ст.60 ЗУ "Про автомобільний транспорт" – порушення режиму праці та відпочинку водія.
Представник відповідача подав відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні, оскільки під час перевірки було виявлено порушення позивачем, як перевізником, статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме під час перевірки водій на надав старшому державному інспектору документи – заповнені тахокарти за період з 25.04.2025, 26.04.2025 та 27.04.2025, або бланк підтвердження діяльності водія за вказаний період, відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (а.с.23-25).
Ухвалою судді від 27.06.2025 відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.22). 
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд зазначає таке.
Матеріалами справи підтверджено, що 06.05.2025 посадовими особами Укртрансбезпеки на а/д М-06 Київ-Чоп, 270 км + 400 м, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів, в ході проведення якої був зупинений транспортний засіб марки MAN, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Під час перевірки виявлено порушення статей 34, 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме переведення вантажу виконувалось за відсутності на момент проведення перевірки щоденних реєстраційних листів обліку режимів праці та відпочинку водія ОСОБА_1 (тахокарт) за 25.04.2025, 26.04.2025 та 27.04.2025. Також відсутній бланк підтвердження діяльності водія за вищевказаний період. 
За цим фактом складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 06 травня 2025 року №099897 (а.с.27-31).
Вказаний акт став підставою для винесення відповідачем постанови від 11 червня 2025 року №ОПШ043127, якою до позивача, як автомобільного перевізника, на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", було застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 гривень (а.с.26).
Незгода позивача з такою постановою зумовила його звернення до суду з даним позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного. 
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до частини 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Закон України від 05 квітня 2001 року № 2344-III "Про автомобільний транспорт" (далі – Закон № 2344-III) регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Відповідно до статті 6 Закону № 2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі – Положення №103), згідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Згідно із пунктами 4, 5, 8, 9 Положення № 103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, у тому числі:
здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.
Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема:
здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті;
проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт.
Відповідно до пункту 8 Положення № 103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі – Порядок № 1567).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1567 (в редакції, чинній на момент проведення перевірки) рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Приписами пункту 4 Порядку № 1567 визначено, що рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.
Згідно з пунктом 14 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до абзацу 2 пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Пунктами 20, 21 Порядку № 1567 визначено, що виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Пунктом 16, 17 Порядку № 1567 (в редакції, чинній на момент винесення постанови) передбачено, що матеріали, складені за результатами рейдової перевірки, формуються у справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі - справа про порушення) та розглядаються керівником або заступником керівника територіального органу Укртрансбезпеки в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою автомобільного перевізника або його уповноваженої особи) протягом двох місяців з дня його виявлення. 
Справа про порушення розглядається у присутності автомобільного перевізника або уповноваженої ним особи. 
Про час і місце розгляду справи про порушення автомобільному перевізнику або його уповноваженій особі повідомляється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня розгляду особисто під підпис чи шляхом надсилання повідомлення засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або на адресу електронної пошти (за наявності) з урахуванням вимог Закону України “Про адміністративну процедуру”. 
У разі неявки автомобільного перевізника або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі.
Згідно з абзацом 2 пункту 19 Порядку № 1567, за результатами розгляду справи про порушення керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник за наявності порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за які передбачена частиною першою статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", виносить постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за формою згідно з додатком 5. 
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 2344-ІІІ, автомобільний перевізник – фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Статтею 34 Закону України №2344-ІІІ визначено, що автомобільний перевізник повинен: 
виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; 
утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; 
забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; 
забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; 
організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; 
забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; 
забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; 
забезпечувати безпеку дорожнього руху; 
забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Статтею 48 Закону України № 2344-ІІІ визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. 
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: 
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; 
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
З аналізу наведеної норми вбачається, що перелік документів, які повинен мати водій для здійснення внутрішніх вантажних перевезень не є вичерпним, до таких документів належать також інші документи, передбачені законодавством.
Водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень (частина 2 статті 49 Закону № 2344-ІІІ).
Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Підставою для висновків відповідача про порушення позивачем статей 34, 48 Закону № 2344-ІІІ слугував факт перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки щоденних реєстраційних листів обліку режимів праці та відпочинку водія (тахокарт) за період з 25.04.2025, 26.04.2025 та 27.04.2025, або бланку підтвердження діяльності водія за вказаний період.
Відповідно пункту 1.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року № 340 (далі – Положення № 340), це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі – водії) та порядок його обліку.
Згідно пункту 1.3 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі – ТЗ).
Пунктом 6.1 Положення № 340 встановлено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Пунктом 1.1 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року № 385 (далі – Інструкція № 385) визначено, що її положення розроблені відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР). Конвенції Міжнародної організації праці 1976 року про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України Про автомобільний транспорт та Про дорожній рух.
Положеннями пунктів 1.2 та 1.3 Інструкції № 385 встановлено, що ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів і поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).
Згідно пунктів 3.3, 3.5, 3.6 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів. 
Перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку -протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому. 
Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа. 
Аналіз наведених норм вказує, що перевізник, який здійснює перевезення вантажним автомобілем з повною масою понад 3,5 тон, повинен обладнати автомобіль діючим та повіреним тахографом, у разі використання аналогового тахографа, а водій транспортного засобу використовує тахокарти, своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; має при собі: заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР.
20.12.2010 набула чинності Поправка № 6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР), підписаної в Женеві 01.07.1970, в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт надання бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.
Відповідно до пункту 6.4 Положення № 340 у разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4).
Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Перевізники зберігають бланк підтвердження діяльності протягом 12 місяців.
Із наведених вище положень слідує те, що водії зобов`язані надавати інспекторам для контролю реєстраційні листки за поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто 29 тахокарт. При цьому, факт нездійснення водієм перевезень може бути підтверджений лише Бланком підтвердження діяльності.
Як убачається з матеріалів справи, під час рейдової перевірки водієм транспортного засобу було надано бланк підтвердження діяльності водія за період з 22.04.2025 по 27.04.2025 та тахокарти за окремі дні зазначеного періоду, що не заперечується відповідачем.
Отже, судом встановлено, що відповідні документи фактично були наявні та пред`явлені посадовій особі відповідача, що виключає можливість кваліфікації виявлених обставин як "відсутність документів" у розумінні статті 48 та абзацу третього частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Відповідач обґрунтовує правомірність оскаржуваної постанови тим, що під час рейдової перевірки водієм було пред`явлено бланк підтвердження діяльності, з якого вбачається, що у період з 22.04.2025 року з 17:00 год по 27.04.2025 року до 20:00 год водій перевезень не здійснював, проте було одночасно надано тахокарту за 24.04.2025 року, відомості якої, на переконання відповідача, не узгоджуються з даними, зазначеними у вказаному бланку, що, на його думку, свідчить про недійсність такого бланку та робить його нездатним підтверджувати відсутність діяльності водія у зазначений період.
Суд, аналізуючи матеріали справи, зазначає, що сам по собі факт наявності тахокарти не є безумовним підтвердженням здійснення перевезень. Як пояснив позивач, рух транспортного засобу здійснювався виключно на території бази (постійної стоянки) у зв`язку з перевіркою технічного стану автомобіля після ремонту, без виїзду на автомобільні дороги загального користування та без виконання перевезень. Такі пояснення відповідають технічній природі роботи тахографа, який фіксує будь-який рух транспортного засобу після запуску двигуна, незалежно від мети такого руху.
Крім того, чинним законодавством не передбачено визнання бланка підтвердження діяльності недійсним лише з підстави наявності тахокарти, якщо відсутні докази здійснення автомобільного перевезення. Відповідачем не доведено, що у спірний період водій здійснював перевезення у розумінні статті 1 Закону № 2344-III.
Суд зазначає, що доводи відповідача фактично зводяться до оцінки режиму праці та відпочинку водія та відповідності відображення такої діяльності у документах, а не до встановлення факту їх відсутності. За таких обставин, у разі наявності підстав, правовідносини могли бути оцінені з точки зору абзацу восьмого частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", який передбачає відповідальність за порушення режиму праці та відпочинку водіїв.
Водночас застосування до позивача адміністративно-господарської відповідальності за абзацом третім частини першої статті 60 цього Закону є неправомірним, оскільки склад відповідного правопорушення у діях позивача відсутній.
За таких обставин суд доходить висновку, що постанова № ОПШ043127 від 11.06.2025 року про накладення адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 грн прийнята відповідачем без належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для її прийняття, є необґрунтованою та підлягає скасуванню як протиправна.
Підсумовуючи вищевказане, позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Так, Відділ державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті не є розпорядником бюджетних коштів, оскільки є лише структурним підрозділом апарату Державної служби України з безпеки на транспорті та її територіальним органом. 
Таким чином, судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору в розмірі 3028,00 грн. (а.с.1), слід стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.
Керуючись ст.ст.6, 9, 11, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов – задовольнити. 
Визнати протиправною та скасувати постанову №ОПШ0043127 від 11.06.2025 року про застосування до товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТРАНС ВВ" (ЄДРПОУ 40274045) адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн.
Стягнути на товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦТРАНС ВВ" (ЄДРПОУ 40274045) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (код ЄДРПОУ – 39816845) судовий збір в розмірі 3028,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА