П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/24267/25	

 	Головуючий в 1 інстанції: Караван Р. В. Місце ухвалення рішення: м. Одеса 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого – Лук`янчук О.В.
суддів – Бітова А.І.
– Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить:
визнати протиправними дії відповідача- Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що не відповідають вимогам ст.ст.43,63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII, щодо зменшення з 01 лютого 2023 року основного розміру пенсії ОСОБА_2 з 90% на 70 % грошового забезпечення, обчисленням пенсії із розрахунку основного розміру: 70% грошового забезпечення за підсумком:47088,93 грн та обмеженням пенсії максимальним розміром:43017,30 грн , без щомісячної доплати в розмірі 2000,- грн., із врахуванням рішення Одеського окружного адміністративного суду в справі №420/18793/23 від 05.09.2023 року, невиплаті до пенсії індексації за 2022 рік з 01.02.2023 року з коефіцієнтом 0.140 (ОСНП 43017,3) в розмірі: 6022,42- грн. індексації за 2023 рік з 01.03.2023 року з коефіцієнтом 0.197 (ОСНП 49039,72) в розмірі:1500,- грн. і письмової відмови вих. 19785-17614/А-02/8- 1500/25 від 16.07.2025 року сплачувати пенсію з 01 лютого 2023 року за основним розміром: 90% грошового забезпечення та без обмеженням пенсії максимальним розміром;
зобов`язати відповідача-Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати ОСОБА_3 пенсію з 01 лютого 2023 року в розмірі:90% грошового забезпечення, сплатити пенсію з 01 лютого 2023 року за основним розміром: 90% грошового забезпечення без обмеженням пенсії максимальним розміром: 43017,30 грн з щомісячною доплатою в розмірі 2000,- грн., із врахуванням рішення Одеського окружного адміністративного суду в справі №420/18793/23 від 05.09.2023 року, невиплаті до пенсії індексації за 2022 рік з 01.02.2023 року з коефіцієнтом 0.140 (ОСНП 43017,3) в розмірі: 6022,42- грн. індексації за 2023 рік з 01.03.2023 року з коефіцієнтом 0.197 (ОСНП 49039,72) в розмірі:1500,- грн. та сплатити заборгованість, що виникла у зв`язку з перерахуванням пенсії на час ухвалення рішення судом; 
визнати протиправними дії відповідача- Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що не відповідають вимогам ст.ст.43,63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII, щодо сплати з 01 січня 2025 року пенсії ОСОБА_3 з застосуванням обмежуючих коефіцієнтів передбачених постановою Кабінету Міністрів України “Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період дії воєнного стану” від 03.01.2025 № 1 із обмеженням її максимальним розміром:30688,56 грн. та відмови вих. 11048-8759/А-02/8-1500/25 від 21.04.2025 року сплачувати пенсію ОСОБА_3 з 01 січня 2025 року в розмірі фактично нарахованої відповідачем суми: 46017,3- грн.
зобов`язати відповідача-Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області сплачувати ОСОБА_3 пенсію з 01 січня 2025 року в розмірі фактично нарахованої суми: 46017,3- грн з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення , премії та індексації), без застосування обмежуючих коефіцієнтів передбачених постановою Кабінету Міністрів України “Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період дії воєнного стану” від 03.01.2025 № 1 і без обмеження підсумка пенсії: 46017,3- грн максимальним розміром в сумі: 30688,56 грн та сплатити заборгованість, що виникла у зв`язку з перерахуванням пенсії на час ухвалення рішення судом із врахуванням раніше виплачених сум; 
визнати протиправними дії відповідача- Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що не відповідають вимогам ст.ст.43,63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII, щодо сплати з 01 березня 2025 року проіндексованої пенсії ОСОБА_3 з застосуванням обмежуючих коефіцієнтів передбачених постановою Кабінету Міністрів України “Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період дії воєнного стану” від 03.01.2025 № 1 із обмеженням її максимальним розміром: 30688,56 грн та відмови вих. 11048-8759/А-02/8-1500/25 від 21.04.2025 року сплачувати проіндексовану пенсію ОСОБА_3 з 01 березня 2025 року в розмірі фактично нарахованої відповідачем суми: 50088,93- грн;
зобов`язати відповідача-Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області сплачувати ОСОБА_3 проіндексовану пенсію з 01 березня 2025 року в розмірі фактично нарахованої суми: 50088,93- грн з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення , премії та індексації), без застосування обмежуючих коефіцієнтів передбачених постановою Кабінету Міністрів України “Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період дії воєнного стану” від 03.01.2025 № 1 і без обмеження підсумка пенсії: 50088,93- грн максимальним розміром в сумі: 30688,56 грн та сплатити заборгованість, що виникла у зв`язку з перерахуванням пенсії на час ухвалення рішення судом із врахуванням раніше виплачених сум. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.02.2023 року пенсія за вислугу років позивача сплачується відповідачем після перерахунку за рішенням суду від 12.05.2025 року № 420/5926/25 із зменшенням основного розміру пенсії за вислугу років з 90% на 70% відповідних сум грошового забезпечення (вислуга 38 років) та із обмеженням її максимальним розміром: 43017,30 грн, без щомісячної доплати 2000 грн із врахуванням рішення Одеського окружного адміністративного суду в справі №420/18793/23 від 05.09.2023 року без виплати до пенсії індексації за 2022 рік з 01.02.2023 року з коефіцієнтом 0.140 (ОСНП 43017,3) в розмірі: 6022,42- грн. Обчислений підсумок пенсії: 47088,93 грн.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо сплати з 01 січня 2025 року пенсії ОСОБА_1 з застосуванням обмежуючих коефіцієнтів передбачених постановою Кабінету Міністрів України “Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період дії воєнного стану” від 03.01.2025 № 1 із обмеженням її максимальним розміром 30688,56 грн., без застосування визначених постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025 коефіцієнтів до загального розміру нарахованої пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01 січня 2025 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження пенсії максимальним розміром, з застосуванням визначених постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025 коефіцієнтів до загального розміру нарахованої пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) та сплатити заборгованість, що виникла у зв`язку з перерахуванням пенсії на час ухвалення рішення судом із врахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо сплати з 01 березня 2025 року проіндексованої пенсії ОСОБА_1 з застосуванням обмежуючих коефіцієнтів передбачених постановою Кабінету Міністрів України “Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період дії воєнного стану” від 03.01.2025 № 1 із обмеженням її максимальним розміром 30688,56 грн., без застосування визначених постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025 коефіцієнтів до загального розміру нарахованої пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01 березня 2025 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження пенсії максимальним розміром, з застосуванням визначених постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025 коефіцієнтів до загального розміру нарахованої пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) та сплатити заборгованість, що виникла у зв`язку з перерахуванням пенсії на час ухвалення рішення судом із врахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решті позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1937,92 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що безпідставною є вимога Позивача стосовно виплати пенсії без обмеження її максимального розміру, оскільки згідно із статтею 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668 “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” (далі — Закон № 3668) максимальний розмір пенсій (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Зазначений Закон є чинним з 1 жовтня 2011 року та неконституційним не визнавався
Вказує, що передбачені ст. 46 Закону №4059-IX обмеження застосовані до Позивача правомірно. Станом на 21.11.2025 рік Постанова КМУ № 1 “Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період дії воєнного стану” неконституційною не визнавалась тому позовні вимоги Позивача є безпідставними.
Також зазначає, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 по справі № 320/2229/25, відкрито провадження в адміністративній справі та із вирішенням Київським окружним адміністративним судом, як судом першої інстанції даного спору буде постановлено подальший механізм обчислення пенсій з 01.01.2025.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років з 01.10.2005 року відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262 “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб”.
Як свідчать дані КП “ДСС” рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 у справі № 420/5926/25 адміністративний позов ОСОБА_1 – задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови, викладеної у листі №4964-2526/А-02/8-1500/25 від 25.02.2025 року, в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023 року за наданою ІНФОРМАЦІЯ_1 оновленою довідкою №ЮО106810 від 27.01.2025 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023 року на підставі наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 оновленої довідки №ЮО106810 від 27.01.2025 року з урахуванням надбавки за виконання особливо важливих завдань в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, надбавки за роботу з таємними документами в розмірі 20% від посадового окладу, надбавки за класну кваліфікацію 7% від посадового окладу і премії в розмірі 140% від посадового окладу та здійснити виплату донарахованих сум.
Як свідчать матеріали справи Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 у справі № 420/5926/25 проведено перерахунок пенсії позивача та за його наслідками пенсію було визначено у наступних розмірах:
з 01.02.2023 року пенсія за вислугу років обрахована виходячи з основного розміру пенсії: 70% грошового забезпечення (вислуга років 38) у розмірі 47088,93 грн. Підсумок пенсії з надбавками 47088,93 грн. З урахуванням максимального розміру пенсії 43017,3 грн.;
з 01.03.2024 пенсія за вислугу років обрахована виходячи з основного розміру пенсії: 70% грошового забезпечення (вислуга років 38) у розмірі 47088,93 грн. 3 урахуванням індексації: 48588.93 грн. Підсумок пенсії з надбавками 48588,93 грн. З урахуванням максимального розміру пенсії 46017,30 грн.;
з 01.03.2025 пенсія за вислугу років обрахована виходячи з основного розміру пенсії: 70% грошового забезпечення (вислуга років 38) у розмірі 47088,93 грн. 3 урахуванням індексації: 50088.93 грн. Підсумок пенсії з надбавками 50088,93 грн. З урахуванням максимального розміру пенсії 46017.30 грн. З урахуванням пониження суми 46017,3 згідно ПКМУ №1 від 03.01.2025 підсумок пенсії склав 30688,56 грн. 
Представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою від 18.06.2025 року у якій зокрема просив провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023 року на підставі наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 оновленої довідки №ЮО106810 від 27.01.2025 року з урахуванням надбавки за виконання особливо важливих завдань в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, надбавки за роботу з таємними документами в розмірі 20% від посадового окладу, надбавки за класну кваліфікацію 7% від посадового окладу і премії в розмірі 140% від посадового окладу та здійснити виплату донарахованих сум. без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом № 19785-17614/А-02/8-1500/25 від 16.07.2025 зокрема повідомило, що Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 по справі № 420/5926/25 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з 01.02.2023 року на підставі наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 оновленої довідки №ЮО106810 від 27.01.2025 року з урахуванням надбавки за виконання особливо важливих завдань в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, надбавки за роботу з таємними документами в розмірі 20% від посадового окладу, надбавки за класну кваліфікацію 7% від посадового окладу і премії в розмірі 140% від посадового окладу та здійснити виплату донарахованих сум (копії перерахунків пенсії додаються). 
Оскільки рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/31280/24 сума пенсії обчислюється без обмеження її максимальним розміром, тому доплата згідно з рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/5926/25 відсутня.
Оскільки рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2024 по справі № 420/17321/24 було установлено з 01.03.2024 провести перерахунок пенсії без обмеження максимального розміру, тому розмір пенсії визначений на зазначену дату та становить 46017,30 грн. 
Відповідно до статті 46 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” та постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 “Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану” з урахуванням відомостей з Єдиного державного реєстру ветеранів війни, пенсія виплачується із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення з 01.01.2025 в розмірі 30688,56 грн.
Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково виходив з того, що відповідачем під час визначення розміру пенсії позивача станом на 01.01.2025 та 01.03.2025 протиправно не було здійснено застосування визначених постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025 коефіцієнтів до загального розміру нарахованої пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) в сумі 48588,93 грн. та 50088,93 грн. відповідно, як це передбачено положеннями статті 46 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” та постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025, а було протиправно застосовано відповідні коефіцієнти до суми 46017,30 грн., а тому прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
При цьому вказав, що оскільки під час призначення пенсії та його перерахунку на даний час враховуються всі складові грошового забезпечення, у тому числі щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, застосування відсоткового значення розміру пенсії станом на момент її призначення не відповідає принципу правової визначеності, оскільки ставить пенсіонерів, пенсію яким було призначено до внесення відповідних змін до частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо зменшення максимального розміру пенсії до 70% у більше привілейоване положення в порівнянні з пенсіонерами, пенсія яких була призначена до відповідних змін і відсоткове значення пенсій яких може бути визначено на рівні 90, 85, 80 та 75%, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині. 
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги та ст. 308 КАС України колегія суддів виходить з наступного.
Предметом спору у цій справі, серед іншого, є правомірність дій відповідача щодо обмеження виплати позивачу пенсії, призначеної на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII), максимальним розміром.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011р., який набрав чинності 01.10.2011р. (далі - Закон №3668-VI).
Так, відповідно до положень статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно, зокрема, до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Разом з цим, Законом №3668-VI також у статті 43 Закону №2262-XII, зокрема, частину п`яту викладено в такій редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».
Законом України від 24.12.2015р. №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності 01.01.2016р.) у Законі №2262-XII частину п`яту статті 43 доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».
Верховний Суд України звернувся до Конституційного Суду України з клопотанням визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення другого речення частини п`ятої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону №2262-XII зі змінами у взаємозв`язку з пунктом 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, пунктом 2 розділу II «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII.
У рішенні від 20.12.2016р. №7-рп/2016 Конституційним Судом України зазначено, що відповідно до підпункту 3 пункту 1 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту резервістів, які постраждали внаслідок участі в антитерористичній операції, та членів їх сімей» від 12 квітня 2016 року №1080-VIII статтю 43 Закону №2262 після частини третьої доповнено двома новими частинами, у зв`язку з чим частина п`ята цієї статті стала частиною сьомою без змін у змісті, що не перешкоджає проведенню її перевірки на відповідність Конституції України (конституційність).
Так, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016р. №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону №2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Згідно із пунктом другим резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016р. №7-рп/2016, зокрема, частина сьома статті 43 Закону №2262-ХІІ втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня частина сьома статті 43 в Законі №2262-ХІІ.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII внесені зміни до Закону №2262-ХІІ та у ч.7 ст.43 слова і цифри «у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».
Проте, на момент набрання чинності Закону №1774-VIII, а саме станом на 01.01.2017р., ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ, до якої вносилися вказані зміни, була визнана 20.12.2016р. Конституційним Судом України неконституційною, а тому повністю втратила чинність, отже зазначені зміни не можуть створювати будь-яких правових наслідків.
Набуття чинності з 1 січня 2017 року Законом №1774-VIII не викликає автоматичного відновлення дії ч.7 ст.43 Закону №2262-XII.
Отже, положення ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ є такими, що втратили чинність.
Це означає, що стаття 43 Закону не передбачає положень про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.
В свою чергу, будь-яких змін до Закону №2262-ХІІ щодо обмеження виплати пенсії особам, які мають право на пенсію за цим Закон, законодавцем внесено не було.
Колегія суддів наголошує, що питання щодо застосування Закону №3668-VI в частині обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної згідно Закону №2262-ХІІ, було неодноразово предметом розгляду Верховним Судом (зокрема, постанови від 03 жовтня 2018 року у справі №127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17, від 06 листопада 2018 року у справі №522/3093/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №348/190/17, від 05 лютого 2020 року у справі №815/357/18, від 16 квітня 2020 року у справі №620/1285/19, від 30 жовтня 2020 року у справі №522/16881/17, від 16 грудня 2021 року у справі №400/2085/19, від 21 грудня 2021 року у справі №120/3552/21-а, від 18 травня 2022 року у справі №380/12337/20, від 12 грудня 2022 року у справі №620/5701/20, від 04 липня 2023 року у справі №420/10528/21).
Верховний Суд виходив з того, що норма ст.2 Закону №3668-VI в частині обмеження розміру пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ, є абсолютно тотожною нормі ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ, яка вже визнана такою, що суперечить Конституції України (рішення КСУ від 20.12.2016р. №7-рп/2016) та, відповідно, не підлягає застосуванню.
Верховний Суд неодноразово висловив позицію, що з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016р. №7-рп/2016, а саме з 20.12.2016р. по теперішній час, в законодавстві України про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, відсутні норми, якими обмежується максимальний розмір пенсії, та будь-яких змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цього закону, щодо обмеження пенсії максимальним розміром протягом цього часу не вносилося.
Верховний Суд також неодноразово наголошував, що пенсійний орган свідомо ігнорує рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, яким безпосередньо надається оцінка неконституційності правових норм, якими обмежуються права осіб, звільнених з військової служби, щодо їх пенсійного забезпечення, зокрема визнається неконституційним обмеження розміру пенсій таких осіб.
Суд також наголошує, що відповідачем не враховано визнання рішенням КСУ від 12.10.2022р. №7-р(II)/2022 такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) приписи ст.2 Закону №3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон №2262-XII, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.
Отже, колегія суддів зауважує, що ухваленням вказаного рішення Конституційний Суд України вчергове наголосив, що будь-яке обмеження максимального розміру пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ, не відповідає сутності соціальних гарантій високого рівня для осіб, на яких поширюється дія ч.5 ст.17 Основного Закону.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 8.04.2025р. у справі №380/8998/24.
На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів вважає, що дії відповідача щодо виплати позивачу пенсії з обмеженням її максимальним розміром згідно ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» є протиправними, що вірно зазначено судом першої інстанції.
Разом з тим, ст.46 Закону №4059-IX установлено, що у 2025 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані) відповідно до, зокрема, Закону №2262-ХІІ (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.46 Закону №4059-IX Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №1, яка застосовується з 1.01.2025р., пунктом 1 якої установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до, зокрема, Закону №2262-ХІІ (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення:
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,5;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,4;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,3;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,2;
- до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,1.
Для осіб, пенсії яким призначено (перераховано) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, та які мають право на пенсію відповідно до Закону №1058-IV, і в яких розмір пенсії, обчисленої відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої ст.28 і ст.29 Закону №1058-IV, перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, коефіцієнти застосовуються до відповідних сум перевищення пенсії, призначеної (перерахованої) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, понад суму пенсії, обчислену відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 і статті 29 Закону №1058-IV.
Пунктом 2 цієї Постанови №1 установлено, що у період воєнного стану у 2025 році коефіцієнти, визначені пунктом 1 цієї Постанови, не застосовуються до пенсій (пенсійних виплат) осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також до пенсій в разі втрати годувальника, призначених членам сім`ї загиблих (померлих, зниклих безвісти) таких осіб.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-XII, ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону №1058-IV та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону №1058-IV. Водночас, пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України передбачає, що виключно законами України встановлюються, зокрема, Державний бюджет України.
Отже, аналіз положень ст.ст.8, 18 та 92 Конституції України у системному зв`язку з преамбулою Закону України №2262-XII дозволяє зробити обґрунтований висновок про те, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, а також деяких інших осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, визначаються виключно положеннями спеціального закону - Закону №2262-XII.
Разом з тим, положеннями ст.46 Закону №4059-IX та Постанови №1 запроваджено тимчасове (на 2025 рік) застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, коефіцієнтів зменшення пенсії, тобто вказаними положеннями законодавства фактично встановлено інше (додаткове) регулювання відносин, відмінне від того, що встановлено Законом №2262-ХІІ, що не узгоджується із приписам статті 11 Закону №2262-ХІІ, який є спеціальним у законодавчому регулюванні відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів враховує правові висновки Конституційного Суду України, викладені в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 28.08.2020р. №10-р/2020 згідно з якими, предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзац восьмий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 9.07.2007р. №6-рп/2007). Крім того, виходячи з того, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України (далі - Кодекс), так само, як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27.02.2020р. №3-р/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
Отже, Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить ст.6, ч.2 ст.19, ст.130 Конституції України.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Закон України про Державний бюджет України не має вищої юридичної сили щодо інших законів, зокрема й Закону №2262-ХІІ. Запровадження Законом №4059-IX інакшого, додаткового правового регулювання спірних правовідносин, що охоплюються предметом регулювання Закону №2262-ХІІ зумовило виникнення колізії положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати якими можливо, застосувавши загальний принцип права «спеціальний закон скасовує дію загального закону» (lex specialis derogat generali).
Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону №2262-ХІI, а положення Закону №4059-IX вважати загальними нормами (lex generalis).
Аналогічна правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11.09.2025р. у справі №120/1081/25, від 17.09.2025р. у справі №240/1202/25.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо обмеження розміру пенсії позивача максимальним розміром та встановленого відповідно до Постанови КМУ №1 від 3.01.2025р. «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» понижуючих коефіцієнтів є протиправним, у зв`язку із чим позовні вимоги в оскаржуваній частині підлягають задоволенню.
Колегією суддів встановлено, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду під час розгляду справи №240/1202/25 щодо застосування у спірних правовідносинах положень статті 46 Закону №4059-IX та Постанови №1 у своїй постанові від 17.09.2025 дійшов висновків, що застосування при обчисленні (перерахунку) розміру пенсій громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі та інших осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, положень статті 46 Закону №4059-IX та Постанови №1, якими передбачено виплату таких пенсій, із застосуванням коефіцієнтів до суми пенсії, яка перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (що фактично призводить до обмеження розміру таких пенсій), є протиправним та таким, що обмежує гарантоване право на належний соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України. Аналогічна позиція також висловлена у постанові Верховного Суду від 11.09.2025 у справі №120/1081/25, а отже доводи апелянта в цій частині.
Оцінюючи викладене в сукупності, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в оскаржуваній частині та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
При цьому, з урахуванням ст. 308 КАС України, оцінка рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не надається.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлений 03 лютого 2026 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук 

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова