ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/47603/24                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Войтович  І. І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 грудня 2025 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого:          Бєлової Л.В.,
суддів:                    Аліменка В.О., Кучма А.Ю..,

за участю секретаря судового засідання: Керімова К.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - Міністерство оборони України, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) щодо невиключення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) з військового обліку;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) виключити позивача - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) з військового обліку.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що відповідач не розглянув заяву від 20.04.2024 по суті у встановлений законом строк, чим допустив протиправну бездіяльність. У свою чергу, надавши відповідь від 15.05.2024, відповідач вказав лише на необхідність особистого прибуття позивача, при цьому, не розглянув підстави для виключення з обліку.
Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, той факт, що покарання позивач відбував до моменту набрання чинності 18.05.2024 Закону № 2232-ХІІ в редакції Закону № 3633-IX від 11.04.2024 та не врахував ст. 58 Конституції України.
Крім того, апелянт наголошує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після отримання відомостей про вирок суду та отримання військово-облікового документу від Хмельницького міського суду, повинен був виключити позивача з військового обліку без його присутності, оскільки позивач за вироком був засуджений до позбавлення волі строком на 3 роки та 6 місяців за тяжкі злочини передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України (2001 р.).
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - Міністерство оборони України, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Третя особа - Міністерство оборони України подало додаткові пояснення, у яких зазначило, що ІНФОРМАЦІЯ_1 не допустив протиправної бездіяльності, адже ОСОБА_1 не підлягає виключенню з військового обліку, натомість обґрунтовано взято на військовий облік як громадянина України, який прибув після відбування покарання з установ виконання покарань. У свою чергу, Київський окружний адміністративний суд дійшов правильного висновку про відсутність порушеного права позивача з боку відповідача на момент звернення до суду, оскільки відповідач діяв на підставі, у межах своїх повноважень та у спосіб, що визначені законодавством.
Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2025   року призначено справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні на 29 жовтня 2025 року.
У зв`язку з перебуванням 29 жовтня 2025 року судді-доповідача Бєлової Л.В. у відпустці, розгляд справи не здійснювався. Наступне судове засідання призначено на 10 грудня 2025 року.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
У судовому засіданні представник позивача (апелянта) - Резнік Катерина Олександрівна підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі. Зокрема, представник позивача повідомила, що довідкою № 65 від 28.04.2016 підтверджено той факт, що позивач не перебував у ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку. Про взяття позивача на облік останній дізнався у 2022 році. Також представник позивача зазначила, що позивача було притягнуто до відповідальності за тяжкі злочини у зв`язку з цим, позивач підлягає виключенню з військового обліку військовозобов`язаних відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"(у редакції чинній на момент винесення Вироку).
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та пояснень третьої особи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 27 листопада 1997 року позивач був засуджений за ч. 1 ст. 229-6, ч. 3 ст. 140, ст. 42 КК України (1960 р.) та отримав покарання у вигляді позбавлення волі на 3 роки з конфіскацією майна та примусовим лікуванням, на підставі Вироку Хмельницького міського суду Хмельницької області.
04 березня 2002 року позивач був засуджений за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 185, ст. 42 КК України (1960 р.) та отримав покарання у вигляді позбавлення волі на 3 роки 6 місяців з примусовим лікуванням на підставі Вироку Хмельницького міського суду Хмельницької області.
01 листопада 2007 року позивач був засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України (2001 р.) та отримав покарання у вигляді позбавлення волі на 3 роки 6 місяців, на підставі Вироку Хмельницького міського суду Хмельницької області.
Станом на час звернення до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Матеріали справи свідчать, що 20 квітня 2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою щодо виключення його з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з тих підстав, що він є особою, яка раніше була засуджена за вчинення тяжкого злочину, оскільки у 2022 році дізнався, що знаходиться на військовому обліку.
Відповідач у відповідь на вказану заяву направив позивачу лист-відповідь вих. №07/4224 від 15 травня 2024 року, в якому повідомив, що для актуалізації даних позивачу необхідно особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як зазначає позивач, 17 травня 2024 року він особисто звернувся до відповідача з приводу вказаної заяви.
Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт особистого звернення позивача, з приводу вищевказаного питання.
На підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» особи, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину підлягали виключенню з військового обліку.
Натомість, починаючи з 18.05.2024, у зв`язку з набранням чинності Законом №3633-IX від 11.04.2024, вказані особи виключенню не підлягали.
З матеріалів справи вбачається, що 10 червня 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виключення його з військового обліку вх. № 9385 від 10 червня 2024 року на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Тобто, на підставі положень Закону, які з 18.05.2024 втратили чинність. 
У відповідь відповідач надіслав лист № 07/5736 від 28.06.2024, в якому повідомив, що відповідно до ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у ІНФОРМАЦІЯ_1, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України - які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань, якщо раніше не перебували на військовому обліку. Для актуалізації даних потрібно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
19 червня 2024 року до Державної установи «Коростенська виправна колонія № 71» в інтересах позивача направлено Адвокатський запит, зокрема, про надання інформації щодо виключення позивача з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У відповідь Державна установа «Коростенська виправна колонія № 71» надіслала лист вих. № 3691 від 01 липня 2024 року, в якому зазначено, що надати відомості з особової справи позивача неможливо, оскільки особова справа знищена через закінчення строків зберігання.
19 червня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 в інтересах позивача направлено Адвокатський Запит, зокрема, про надання інформації щодо виключення позивача з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У відповідь ІНФОРМАЦІЯ_6 надіслав лист № 6/4912 від 10 липня 2024 року, в якому зазначено, що згідно з інформацією ЄДР призовників, військовозобов?язаних та резервістів, підпорядкованих та резервістів, у підпорядкованих ІНФОРМАЦІЯ_6 позивач на обліку не перебуває.
19 червня 2024 року в інтересах позивача направлено Адвокатський Запит до Міністерства оборони України, зокрема, про надання інформації щодо виключення позивача з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У відповідь Міністерство оборони України надіслало лист вих. № 11/10421 від 10 липня 2024 року, в якому повідомлено, що позивач перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_1 .
01 серпня 2024 року в інтересах позивача адвокатом Резнік К.О. подано до ІНФОРМАЦІЯ_1 запит, на який, як зазначає позивач, відповідь не надана.
Не погоджуючись з протиправністю дій відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що на момент звернення позивача з відповідною заявою від 10.06.2024 пункт 6 частини 6 статті 37 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» не був чинним, тому вимоги позивача є необґрунтованими.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 5 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан.
У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжений та триває на момент розгляду цієї справи.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Згідно з ч. 1, 3 ст. 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 Закону №2232-XII).
Згідно з частиною 1 статті 27 Закону №2232-XII у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі.
Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідних органах інших військових формувань.
При цьому, приписами ч. 7 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» регламентовано, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.
ІНФОРМАЦІЯ_1 є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації (п. 1 Положення про ІНФОРМАЦІЯ_1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022 року (далі - Положення №154).
Згідно з п. 9 Положення №154 ІНФОРМАЦІЯ_1 ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до ІНФОРМАЦІЯ_1, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Отже, у зв`язку з проведенням заходів загальної мобілізації посадовими особами відповідача здійснюється вивчення особових справ кожного військовозобов`язаного, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, внесення змін до їх облікових карток та відповідних відомостей про особу до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також приведення військово-облікових документів у відповідність з наявними відомостями та проставлення актуальних даних щодо придатності чи непридатності до військової служби.
Так, механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначений Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженим постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487.
Відповідно до пункту 79 Порядку районні ІНФОРМАЦІЯ_1:
- організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці;
- здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством;
- проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього;
- організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям;
- організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них; - забезпечують громадян військово-обліковими документами та зберігання зданих або вилучених у призовників, військовозобов`язаних та резервістів військово-облікових документів.
З аналізу наведених норм слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 забезпечують виконання військового обов`язку громадянами України, організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці, здійснюють взяття, зняття та виключення з військового обліку в установленому порядку.
Відповідно до пункту 22 Порядку взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_1, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до п. 2 Положення №154 від 23.02.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.
Виключення з військового обліку військовозобов`язаного має чітко визначений алгоритм дій для здійснення якого Порядком №1487 передбачена обов`язкова особиста присутність військовозобов`язаного у РТЦК та СП, та не обмежена лише проставленням відповідної відмітки у військово-обліковому документі (військовому квитку або тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного).
Чинним законодавством України встановлено, що виключення військовозобов`язаного з військового обліку повинне відбуватися у спосіб визначений відповідним порядком, що вимагає від особи здійснити відповідні встановлені законодавством дії.
Частиною 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено підстави виключення з військового обліку.
Судом першої інстанції достовірно встановлено, що у заяві позивача від 10.06.2024 підставою для виключення з військового обліку вказано пункт 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до частини шостої статті 37 Закону №2232-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом №3633-IX від 11.04.2024 виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_1 (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які: 1) призвані чи прийняті на військову службу; 2) проходять військову службу (навчання) у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 3) визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі; 5) припинили громадянство України; 6) були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину; 7) направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру; 8) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими.
Відповідно до частини шостої статті 37 Закону №2232-ХІІ, в редакції Закону №3633-IX від 11.04.2024, які набули чинності з 18.05.2024, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_1 (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі. У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Тобто, 18.05.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-IX, яким статтю 37 Закону №2232-ХІІ викладено у новій редакції, яким пункт 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виключено.
Отже, положення ст. 37 Закону №2232-ХІІ не містить такої підстави для виключення з військового обліку осіб, які засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на момент звернення позивача з відповідною заявою від 10.06.2024 пункт 6 частини 6 статті 37 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» не був чинним, тому вимоги позивача є необґрунтованими.
Крім того, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що згідно пункту 4 розділу Загальні питання Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:
- особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади". Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;
- особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;
- особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;
- засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає про відсутність порушеного права позивача з боку відповідача на момент звернення до суду, оскільки відповідач діяв на підставі, у межах своїх повноважень та у спосіб, що визначені законодавством.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст.    243,    315,    316,    322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 15 грудня 2025 року.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                          В.О. Аліменко,

А.Ю. Кучма