П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/8592/25	

Категорія:108010000 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С. 
Час і місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:28.07.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:
головуючого – Бітова А.І.
суддів – Ступакової І.Г.
– Шляхтицького О.І.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Південного офісу Держаудитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі за позовом Державного підприємства "Підприємства державної кримінально-виконавчої служби України (№14)" до Південного офісу Держаудитслужби про визнання протиправною та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2025 року Державне підприємство (далі – ДП) "Підприємства державної кримінально-виконавчої служби України (№14)" звернулося до суду з позовом до Південного офісу Держаудитслужби про визнання протиправними та скасування п.п.1, 2, 3, 4, 5, 8 вимоги від 11 березня 2025 року №151508-14/1058-2025.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що оскаржувана вимога є протиправною та не відповідає нормам чинного законодавства.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що Південний офіс Держаудитслужби при здійсненні своїх повноважень діяв згідно чинного законодавства та правомірно висунув об`єкту контролю вимогу щодо усунення порушень законодавства.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року позовна заява ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№14)" задоволена.
Визнано протиправною та скасовано п.п.1, 2, 3, 4, 5, 8 вимоги Південного офісу Держаудитслужби від 11 березня 2025 року №151508-14/1058-2025.
Стягнуто з Південного офісу Держаудитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№14)" 3 028 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.
В апеляційній скарзі Південного офісу Держаудитслужби ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також що у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги:
- п.1 вимоги №151508-14/1058-2025 є правомірним і підлягає виконанню;
- Реалізація продукції за ціною, заниженою порівняно з калькуляційною, означає, що облік не відображає справедливу вартість, передбачену офіційно затвердженими документами;
- воєнний стан не є підставою для введення нових видів виплат, не закріплених у колективному договорі або законодавстві;
- протиправно здійснено нарахування та виплату доплати за суміщення посади та виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника у завищеному розмірі (понад 50 % посадового окладу), що призвело до безпідставного нарахування та виплати доплати за суміщення посади та виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника на загальну суму 51 985,45 грн, та, як наслідок, нараховано та сплачено єдиного соціального внеску у сумі 11 436,76 гривень;
- підприємством проведено покриття витрат фізичної особи в.о. головного бухгалтера ОСОБА_1 на оплату послуги зв`язку її особистого абонентського номеру всупереч законодавству.
У відзиві на апеляційну скаргу ДП "Підприємства державної кримінально-виконавчої служби України (№14)" вказано, що судом першої інстанції в повному обсязі, об`єктивно та всебічно були досліджені та з`ясовані всі обставини справи, з вивченням конкретних фактів та підтверджених документальними доказами, з наданням правової оцінки обставинам справи у їх сукупності, що призвело до правильного вирішення спору та судом винесено законне рішення.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Південного офісу Держаудитслужби, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)" зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17 лютого 2000 року, номер запису: 15561200000018425.
Юридична та фактична адреса: вул. Краснова, будинок 2А, місто Одеса, Одеська область, 65059.
Оголошення про ліквідацію державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України" (№14)" опубліковано в газеті "Урядовий кур`єр" від 06 серпня 2024 року №158. В оголошенні зазначено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України "Про припинення державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України" (№14)" від 10 липня 2024 року №2076/5 шляхом ліквідації, прийнято рішення припинити шляхом ліквідації юридичну особу – державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України" (№14)".
Відповідно до п.1.6.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Південного офісу Держаудитслужби на IV квартал 2024 року на підставі направлень від 24 жовтня 2024 року №№512, 513, 514, виданих начальником Південного офісу Держаудитслужби Ставнійчуком О.П., головним державним аудитором відділу контролю в галузі оборони, в правоохоронних органах та органах влади Південного офісу Держаудитслужби Радченко Т.В., заступником начальника відділу контролю в галузі оборони, в правоохоронних органах та органах влади Південного офісу Держаудитслужби Донічем М.С. та головним державним аудитором відділу контролю в галузі оборони, в правоохоронних органах та органах влади Південного офісу Держаудитслужби Оніщук Т.В. проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)" (код ЄДРПОУ 08680572) за період з 01 січня 2022 року по 30 вересня 2024 року.
Ревізію проведено з 29 жовтня 2024 року по 20 січня 2025 року (із зупиненням з 13 листопада 2024 року по 25 листопада 2024 року, з 28 листопада 2024 року по 09 грудня 2024 року, з 24 грудня 2024 року по 05 січня 2025 року, з 10 січня 2025 року по 15 січня 2025 року для проведення зустрічних звірок) з відома голови комісії з припинення ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)" Коренчука Сергія Анатолійовича.
Один примірник направлень на проведення ревізії та копію примірника програми ревізії надано голові комісії з припинення ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)" Коренчуку С. А., про що зроблено відповідний запис в направленнях на проведення ревізії.
Відповідно до акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)" за період з 01 січня 2022 року по 30 вересня 2024 року.
Ревізією стану усунення фінансових порушень та недоліків, виявлених попередніми ревізіями встановлено, що попередня планова ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства "Підприємство Одеської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№14)" за період з 01 січня 2014 року по 31 травня 2016 року проведена фахівцями Державної фінансової інспекції в Одеській області, за результатами якої складено акт від 26 вересня 2016 року №08-11/99.
За результатами проведеної ревізії 27 січня 2025 року голові комісії з припинення ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)" Коренчуку С.А. було вручено акт №151508-11/05 
Не погоджуючись з означеними висновками акту ревізії, голова комісії скористався своїм правом та підписав акт ревізії з запереченнями, а в подальшому до Південного офісу Держаудитслужби були направленні обґрунтовані письмові заперечення вх.№151519-14805-25 на акт ревізії від 27 січня 2025 року №151508-11/05.
Висновком на заперечення до акта ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)" за період з 01 січня 2022 року по 30 вересня 2024 року період діяльності об`єкта контролю, що підлягав ревізії від 27 січня 2025 року №151508-11/05 заперечення позивача були відхиленні.
Вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства на адресу позивача надіслані листом від 11 березня 2025 року №151508-14/1058-2025, яке отримано 17 березня 2025 року.
На підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України "Про адміністративну процедуру" Південним офісом Держаудитслужби було розпочато адміністративне провадження у адміністративній справі про прийняття вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства, про шо позивача поінформовано листом від 26 січня 2025 року №151508-14/846-2025.
На підставі п.1 ч.1 ст. 8, п.п.7 ст. 10, ч.2 ст. 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", абз.2 пп.7 п.4 Положення про Південний офіс Держаудитслужби, затвердженого наказом Державної аудиторської служби України від 02 червня 2016 року №23, п.п.46, 49, 50, 52 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550, Південний офіс Держаудитслужби вимагає:
1. Забезпечити відповідно до норм ст.ст. 216-229 ГК України, ст.ст 22, 258, 610-625 ЦК України вжиття заходів. спрямованих на відшкодування втрат позивачем коштів (активів) внаслідок не нарахування відповідно до договорів пені та штрафних санкцій за порушення замовниками термінів оплати виконаних робіт у сумі 127 140,60 гривень.
У разі неможливості забезпечення відшкодування втрат фінансових ресурсів (активів) підприємства у випадку припинення державної реєстрації або визначення банкрутом боржника, відмовою у стягненні заборгованості у судовому порядку, розглянути питання щодо відшкодування втрат фінансових ресурсів з винної особи відповідно до норм ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю України та ч.1 ст. 1166 ЦК України.
2. Забезпечити у відповідності до норм ст.ст. 224-226 ГК України, ст.ст 22, 610-625 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди заподіяної Підприємству внаслідок реалізації готової продукції за вартістю меншою ніж відпускна ціна згідно з калькуляціями в сумі 6 632,97 гривень.
У випадку неможливості забезпечити відшкодування втрат у вищезазначеному порядку, розглянути питання щодо відшкодування втрат на суму 6 632,97 гривень з винних осіб згідно з нормами ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю України, ч.1 ст. 1166 ЦК України.
3. Забезпечити відповідно до норм ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю України відшкодування на користь Підприємства матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок безпідставного нарахування та виплати матеріальної допомоги на загальну суму 141 262,0 грн та перерахований єдиний соціальний внесок на неї в сумі 28 118,15 гривень. Врахувати право осіб, які заподіяли втрати Підприємством фінансових і матеріальних ресурсів (активів) добровільно відшкодувати кошти на підставі їх письмової заяви відповідно до ч.5 ст. 130 Кодексу законів про працю України.
4. Забезпечити відповідно до норм ст.ст 130-136 Кодексу законів про працю України відшкодування на користь Підприємства втрат внаслідок, заподіяних внаслідок безпідставного нарахування та виплати доплати за суміщення посад і виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника у сумі 51 985,45 грн та перерахований єдиний соціальний внесок на неї в сумі 11 436.76 грн. Врахувати право осіб, які заподіяли втрати Підприємством фінансових і матеріальних ресурсів (активів) добровільно відшкодувати кошти на підставі їх письмової заяви відповідно до ч.5 ст. 130 Кодексу законів про працю України.
5. Забезпечити відшкодування на користь Підприємства відповідно до норм ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю України, ч.1 ст. 1166 ЦК України, ст.ст. 224-226 ГК України матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок понаднормового списання сировини та основних матеріалів на виготовлення готової продукції на загальну суму 10 327,12 гривень. Врахувати право осіб, які списали понад норму сировину та матеріали на виготовлення готової продукції матеріали добровільно відшкодувати кошти на підставі їх письмової заяви відповідно до ч.5 ст. 130 Кодексу законів про працю України.
6. Забезпечити проведення взаємних звірок розрахунків та у відповідності до ч.1 ст. 10, ч. 5 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.3.6 Розділу 3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22 травня 1995 року №88, пп.7.1 – 7.4 п.7 розд. ІІІ Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року №879, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 року за №1365/26142, п.4, 5, 7 Національного положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року №237, зареєстрованого Міністерством юстиції України від 25 жовтня 1999 року за №725/4018, з державною установою "Одеська виправна колонія (№14)", ТОВ "Євротермінал" та СПД ОСОБА_2 щодо наявної дебіторської заборгованості у загальній сумі 318 874,32 гривень.
7. Забезпечити відшкодування заподіяних позивачу втрат фінансових і матеріальних ресурсів (активів) у сумі 318 874,32 шляхом повернення коштів на поточний банківський рахунок підприємства відповідно до норм ст.ст. 256-257, 610-625 ЦК України, ст. 193, 199, 216-229 ГК України, які заподіяні внаслідок не проведення претензійно-позовної роботи щодо стягнення цієї дебіторської заборгованості, строк позовної давності якої минув.
У разі неможливості забезпечення відшкодування втрат фінансових ресурсів (активів) у вищезгаданому порядку у зв`язку з припиненням державної реєстрації або визнання банкрутом контрагента, відмовою у стягненні заборгованості в судовому порядку, розглянути питання щодо відшкодування матеріальної шкоди з осіб, винних у створенні цієї дебіторської заборгованості у відповідності до норм ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю України, ст. 1166 ЦК України.
8. Забезпечити відшкодування відповідно до норм ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю України, ст. 1166 ЦК України відшкодування втрат фінансових і матеріальних активів Підприємства внаслідок оплати послуг мобільного зв`язку абонентських номерів працівників Підприємства в загальній сумі 74 340,0 гривень.
9. Забезпечити проведення інвентаризації дебіторської заборгованості за послуги з постачання теплової енергії з ДУ "Одеська виправна колонія (№14)", державною установою "Південна виправна колонія (№51)", TOB "ОЛЬВА" i комунальним підприємством "ТЕПЛОПОСТАЧАННЯ МІСТА ОДЕСИ" у сумі 6 123 792,61 грн та у випадку визнання цієї заборгованості безнадійною провести її списання на витрати у відповідності до ч.1 ст. 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пп.7.1-7.5 розділу III, п.4 розділу IV Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 №879, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 року за №1365/26142, п.п.1-3 наказу Міністерства фінансів України від 17 червня 2015 року №572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 липня 2015 року за №788/27233, п.п.4, 5, 7 Національного положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року №237, зареєстрованого Міністерством юстиції України від 25 жовтня 1999 року за №725/4018.
10. Забезпечити у відповідності п.15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року №92, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 травня 2000 року за №288/4509, п.33 розд.6 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30 вересня 2003 року №561, відображення в бухгалтерському обліку Підприємства зменшення вартості основних засобів на 17 833,33 гривень.
Позивач вважає зазначену вимогу протиправною та за її скасуванням звернувся до суду.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами наведені позивачем доводи, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ЦК України, Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, виходячи з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).
Аналізуючи правомірність прийняття оскаржуваного рішення, що є змістом правовідносин у цій справі, відповідно до приписів ст. 2 КАС України, суд виходить із такого.
Доводи апеляційної скарги щодо правомірності вимоги вжиття заходів, спрямованих на відшкодування втрат внаслідок не нарахування відповідно до договорів пені та штрафних санкцій за порушення замовниками термінів оплати виконаних робіт, колегія суддів відхиляє та зазначає наступне.
У період з 01 липня 2022 року по 30 вересня 2024 року встановлено випадки несвоєчасної сплати ТОВ "МЕТБУТ ВВС" та ТОВ "АЛЕКС-АГРО" позивачу за виконані роботи по виготовленню металевих конструкцій та виготовлення технологічних виробів. 
Однак, за порушення термінів оплати виконаних робіт та виготовлення технологічних виробів ДУ "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)" не було вжито заходів щодо нарахування і сплати пені у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день затримки оплати, включаючи день оплати, а за прострочення понад 30 днів додатково оплачується штраф у розмірі 0,5% від суми договору, як то передбачено умовами договорів підряду.
Проте, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Під час перевірки контролюючим органом не враховано, що з 24 лютого 2022 року триває широкомасштабна збройна агресія Російської Федерації проти України, внаслідок чого указом Президента України було введено воєнний стан. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2018 року у справі №910/7495/16 зазначено, що ознаками форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності. Тобто ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність.
Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам.
Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язкам, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). 
Відповідно до ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України має виключну компетенцію щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Підсумовуючи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням загальнодержавного масштабу цих обставин, їх надзвичайного та виняткового характеру, а також повного виконання умов вказаних договорів, відсутності по ним заборгованості, підприємство доцільно не застосовано до них штрафні фінансові санкції.
Щодо посилань апелянта, що воєнний стан не є підставою для введення нових видів виплат, не закріплених у колективному договорі або законодавстві колегія суддів зазначає наступне.
У березні 2022 працівникам ДУ "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)" було проведено нарахування та виплату матеріальної допомоги з метою підвищення соціального захисту співробітників у сумовому виразі для кожної особи індивідуально.
У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, балансовою комісією було прийнято рішення надати працівникам державного підприємства матеріальну допомогу, з метою підвищення соціального захисту співробітників підприємства в умовах воєнного стану, яка не передбачена Колективним договором.
Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" (далі- Закон №2136-IX).
Відповідно до ст. 11 Закону №2136-IX визначено, що під час дії воєнного стану в Україні, окремі норми колективних договорів можуть бути призупинені з ініціативи роботодавця. Це означає, що підприємство має право ухвалювати рішення щодо надання додаткової матеріальної допомоги працівникам, навіть якщо вона не передбачена колективним договором. Така допомога може бути спрямована на підвищення соціального захисту працівників у складний для країни час.
Окрім того, відповідно до п.10.6 Статуту підприємства визначено, що питання соціального розвитку, зокрема, включення поліпшення умов праці, життя та здоров`я, гарантії обов`язкового медичного страхування працівників Підприємства та їх сімей, вирішується трудовим колективом за участю керівника Підприємства, якщо інше не передбачено законодавством.
Таким чином, надання матеріальної допомоги працівникам державного підприємства у зв`язку з воєнним станом є можливою практикою, хоча й не передбаченою Колективним договором, що в свою чергу не призводить до будь-яким порушень чинного законодавства України, тим паче до необґрунтованих фінансових втрат, 
Відтак, колегія суддів зазначає про необґрунтованість висновків контролюючого органу з цього приводу.
Доводи апеляційної скарги щодо протиправного нарахування та виплати доплати за суміщення посади та виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника у завищеному розмірі спростовуються положеннями колективного договором, який перевірений та зареєстрований Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської Ради 30 липня 2020 року №11/275-84.
Колективним договором ДУ "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)" передбачена можливість доплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього працівника (крім обов`язків керівника та заступників керівника структурного підрозділу) до 100 відсотків.
Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що умови оплати праці на які посилається контролюючий орган взагалі не регулюють правовідносини з нарахування заробітної плати працівникам підприємства, оскільки стосуються виключно тих установ та організацій, які фінансуються за рахунок державного бюджету, тобто, отримують заробітну плату з державного бюджету.
Матеріалами справи встановлено, що працівники підприємства не отримують заробітну плату (не фінансуються) за рахунок державного бюджету, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доплати у розмірі 60% посадового окладу тимчасово відсутнього працівника та за суміщення посади завідувача канцелярії - у розмірі 100% посадового окладу відповідає умовам розд.4 пп.4.1.9. колективного договору та додаткам до нього, а саме: "Перелік доплат і надбавок до тарифних ставок і посадових окладів працівників Державного підприємства "Підприємство державної кримінально виконавчої служби України (№14)".
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№14)".
Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Південного офісу Держаудитслужби залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 12 січня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Ступакова І.Г.

Суддя: Шляхтицький О.І.