Справа № 367/531/22
Провадження №2/367/2507/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

08 січня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області в складі
судді Карабаза Н.Ф.,
за участю секретаря Зайцевої А.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном,
в с т а н о в и в: 
До Ірпінського міського суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном. Позов мотивує тим, що він, з 05.10.2010 р. зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Власником 30/100 частини квартири є його мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначена квартира складається з трьох житлових кімнат, є комунальною та належить на праві власності трьом співвласникам. Тобто, в даній квартирі проживає три власники з окремими приватизованими кімнатами, які мають у спільному користуванні допоміжні приміщення, а саме: санвузол, кухню та коридор. Нотаріальною довіреністю від 05.03.2021 р. його мати уповноважила його представляти її інтереси при захисті її прав та інтересів, як власника нерухомого майна, а також на вчинення інших дій пов`язаних щодо нерухомого майна. Протягом останнього року, сусідка по суміжній квартирі відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою, яка належить на праві власності його матері. Відповідач самостійно без будь-якої згоди з ним та його матір`ю самостійно змінила замок на вхідних дверях до квартири та не допускає його до квартири. З даного приводу він неодноразово звертався до правоохоронних органів, але до сьогоднішнього дня його порушене право, не відновлено. Він не може ввійти до своєї квартири, оскільки, відповідач поміняла самостійно без будь-якого погодження замок на вхідних дверях та не допускає його до користування квартирою. В зв`язку з перешкоджанням ОСОБА_2 у користуванні квартирою він не має змоги отримати квитанції по сплаті комунальних послуг, в результаті чого утворилася заборгованість за комунальними послугами з вини відповідача. Вважає, що саме відповідач повинен сплатити заборгованість за комунальними послугами з квітня 2021 р. по день винесення рішення судом, середньомісячний розмір комунальних платежів складає 800,0грн. в місяць. Також з відповідача підлягають стягненню збитки у вигляді неодержаного доходу внаслідок користування майном без достатньої правової підстави. Середньомісячний розмір орендної плати за користування квартирою становить 3000,00 грн., що підтверджується оголошенннями розміщеними на сайті Олх. Тому, з відповідача на його користь підлягають стягненню збитки у вигляді неодержаного доходу внаслідок користування майном без достатньої правової підстави з квітня 2021 р. по жовтень 2021 р. включно тобто 21 000 грн. (3000,00 грн. х 7 місяців). Внаслідок несправедливого відношення до нього з боку відповідача в нього порушилась нормальна життєдіяльність, перебуває у пригніченому емоційному стані, та вимушений витрачати додатковий час та зусилля для організації свого життя, а також значний час на відновлення свого порушеного права. Розмір моральних страждань оцінює у 12000,00грн. Просить суд зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкоди в користуванні частиною (30/100) квартири АДРЕСА_2 , та надати йому доступ до вказаної квартири. Стягнути з відповідачки на його користь: збитки у вигляді неодержаного доходу внаслідок користування майном без достатньої правової підставну розмірі у розмірі 21000,00грн., моральну шкоду у розмірі 12000,00грн. та судові витрати по справі.
Представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Цибульським В.В. подано відзив на позовну заяву про усунення перешкод в користуванні майном, в якому зазначає, що погоджується та підтверджує твердження позивача, що його мати ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_2 . У відповідності до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В даному випадку подано позовну заяву сином співвласника вказаної квартири, що фактично в розріз зі ст. 391 ЦК України. Позивач жодного доказу не надає відносно того, що відповідач чинить перешкоди у користуванні майном шляхом не допуску позивача до житла. Жодного доказу позивач не надає відносно того, що відповідач змінила або змінювала замки на вхідних дверях квартири. Щодо посилання на повідомлення, які подавалися позивачем до правоохоронних органів слід дійти висновку, що вони містять лише особисту думку позивача його бачення. Щодо листа від 02.07.2021 року виданого Бучанською окружною прокуратурою, то в ньому міститься дані про відкриття кримінального провадження №12021116040001007 по факту, а не проти особи, з чого можна дійти висновку, що дане кримінальне провадження відкрито не проти відповідачки, а взагалі за фактом подання листа позивачем. Відносно прохання позивача стягнути збитки від не одержаного доходу внаслідок нібито користування майном відповідачем. Слід зазначити, що позивач не надає жодного доказу того, що відповідач користувалася 30/100 частиною вказаної квартири, тобто кімнатою, яка належить ОСОБА_3 . Відносно поданих позивачем роздруківок з приватного сайту щодо вартості оренди кімнат в місті Ірпені з цінами 3000,00 грн. та 2500,00 грн., беззаперечно можна дійти висновку лише про припущення позивача щодо суми оренди, яка має бути на думку позивача стягнута з відповідача. Враховуючи недоведеність, що відповідач користувався кімнатою 30/100 частини квартири, що належить ОСОБА_3 . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.  Важливим є також те, що згідно акту обстеження житла, зруйнованого пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації від 13.07.2022 року за 257/з - на підставі розпорядження Ірпінського міського голови № 32 від 15.04.2022 року утвореною комісією було проведено обстеження будинку  АДРЕСА_3 де було встановлено про непридатність будинку до експлуатації, будинок було віднесено до 3-ї категорії аварійності, в результаті обстеження будинок АДРЕСА_3 було визнано непридатним для проживання, підлягає демонтажу до рівня фундаменту. Просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви повністю.
В своїй заві від 02.03.2024 року позивач ОСОБА_1 зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача збитків у вигляді недодержаного доходу внаслідок користування майном без достатньої правової підстави у розмірі 21000,00грн. та позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 12000грн. підтримує та просить їх задовільнити. Однак, позивач нічого не зазначив, щодо позовної вимоги зобов`язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні частиною (30/100) квартири АДРЕСА_2 , та надати йому доступ до вказаної квартири. Суд приходить до висновку, що позивач зменшив позовні вимоги та на розгляд суду ставить дві позовні вимоги, а саме: стягнення з відповідача збитків у вигляді недодержаного доходу внаслідок користування майном без достатньої правової підстави у розмірі 21000,00грн. та позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 12000грн.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі позивача. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.
Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи суду не подано.
Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов, з врахування зменшенням позовних вимог не підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 281771769 від 28.10.2021 квартира, загальною площею 60,4кв.м., житловою площею 40,8кв.м., що складається з трьох житлових кімнат, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 в розмірі – 46/100 частки, ОСОБА_3 в розмірі – 30/100 частки та ОСОБА_4 в розмірі – 24/100 частки.
З акту обстеження житла, зруйнованого (пошкодженого) внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації № 257/з від 13.07.2022 року, затвердженого Ірпінським міським головою Маркушиним О.Г., вбачається, що комісією, що утворена відповідно до Розпорядження Ірпінського міського голови № 32 від 15.04.2022 р., обстежено будинок за адресою: АДРЕСА_3 з метою визнання будинку непридатного для проживання власника ОСОБА_2 , яка є співвласником квартири АДРЕСА_2 , на підставі права власності 35475184 від 13.02.2020, встановлено, що за результатами обстеження житлового об`єкту на пошкодження: будинок АДРЕСА_3 непридатний для проживання, підлягає демонтажу до рівня фундаменту.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право. 
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина друга статті 356 ЦК України).
Співвласникам належать право володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Зазначені правомочності співвласники об`єкта права спільної часткової власності відповідно до частини першої статті 358 ЦК України, повинні здійснювати за взаємною згодою.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
Згідно з ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 ст. 770 ЦК України встановлено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. 
Частиною 2 статті 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Суд зауважує, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. 
У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених кодексом.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно положень частини 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до положень частини 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Станом на час розгляду справи від позивача ОСОБА_1 не подано нової довіреності від ОСОБА_3 щодо представництва її інтересів як власника 30/100 часток квартири АДРЕСА_2 , так як і недоведено порушення її прав відповідачкою.
Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не подано жодного належного доказу щодо факту використання ОСОБА_2 30/100 частки квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , в тому числі і незаконного користування здача кімнати в найм чи оренду, без укладеного договору. 
Також не знайшов підтвердження і визначений позивачем розмір збитків в сумі 21000,00грн, жодних документів, що підтверджують потенційних дохід у зазначеному розмірі , позивачем до суду не наданий.
Позивач звертаючись з позовом зазначає, що він є сином ОСОБА_3 , яка є власницею 30/100 частини спірної квартири.
Згідно даних копії паспорта України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається його місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 05.10.2010 року.
Відповідно вимогам ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідно до статті 1212 та 1214 Цивільного кодексу України, обов`язок відшкодувати доходи від безпідставно набутого майна виникає перед потерпілим — особою, за рахунок якої інша особа зберегла або набула майно. У переважній більшості випадків потерпілим є саме власник.
Члени сім`ї мають право на користування житлом (сервітут), але це право є похідним від права власності самого власника. Вони не стають автоматично суб`єктами майнових прав на отримання доходів від цього майна, якщо тільки не є його співвласниками. 
Член сім`ї може звернутися до суду в інтересах власника лише за наявності належним чином оформленої довіреності.
Судом встановлено, що довіреність від 05 березня 2021 року на підставі якої діє ОСОБА_1 видана на три роки та дійсна до п`ятого березня 2024 року. 
Тобто, позивачем не надано жодих належних і допустимих доказів в обґрунтування позовної вимоги щодо стягнення з відповідачки збитків у вигляді недодержаного доходу в наслідок користування 30/100 частки квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 в тому числі і без достатньої правової підстави в розмірі 21000грн.
Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди.
Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Позивачем не надано будь яких належних доказів того, що на даний час відповідач своїми діями порушує його права, навіть як члена сім`ї ОСОБА_3 , яка є власницею 30/100 частки квартири АДРЕСА_2 , враховуючи, що на даний час житловий об`єкт є зруйнованим та непридатним для проживання.
Враховуючи наведене, враховуючи, позицію позивача, який не заявляв жодних клопотань, щодо витребування доказів, а з березня 2024 року жодного разу не з`явився за викликом до суду на розгляд справи, суд приходить до висновку, що дії відповідача не створюють жодних перешкод для організації свого життя, здійснення нормальної життєдіяльності та не порушують жодних прав позивача ОСОБА_1 , а тому заявлений позов є не доведеним та обґрунтованим, таким що не підлягає задоволенню.
Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача, згідно ст. 141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 16,23, 316, 317. 356, 358, 319, 405, 770, 1212, 1214 ЦК України, ст. 12, 81, 83, 89, 133, 137, 141, 142, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
В задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном- відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя:       Н.Ф. Карабаза