УКРАЇНА
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
справа № 361/3569/23
провадження № 2/361/893/25
27.11.2025
РІШЕННЯ
Іменем України 

27 листопада 2025 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: 
головуючого судді	Петришин Н.М.,	
за участю секретаря	Іванової К.М.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,-
в с т а н о в и в :
Стислий виклад позиції позивача
У травні 2023 року до суду надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_1 . В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 11 березня 2016 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір про спільну діяльність, згідно якого сторони домовились про організацію спільної діяльності шляхом об`єднання грошових коштів та зусиль в напрямку виробництва стабілізуючої добавки для щебенево-мастикового асфальтобетону. Однак, 28 лютого 2018 року відповідач направив позивачу листа щодо розірвання вищевказаного договору, де повідомив, що датою припинення відносин сторін є 05.04.2018. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2022 року стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 441 750 грн., що є внеском згідно договору про спільну діяльність від 01.03.2016 та 134 014 грн. прибутку від провадження діяльності за 2016 рік. На виконання зазначеного вище рішення суду ОСОБА_1 отримав виконавчий лист та пред`явив його до виконання. Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області – Жарчинським О.А. відкрито виконавче провадження № 71166705, в рамках якого рішення суду в примусовому порядку виконане та з відповідача стягнуто грошові кошти в загальному розмірі 575 764 грн. Постановою приватного виконавця від 12.04.2023 виконавче провадження закінчене у зв`язку з виконанням у повному обсязі. 
Посилаючись на положення статті 625 ЦК України, а також з метою захисту майнового права й інтересу позивача, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від відповідача, який користувався утримуваними грошовими коштами, що належали до сплатити позивачу, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнення позовних вимог, просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 інфляційні втрати за період з квітня 2021 року по березень 2023 року включно, в розмірі 283 851,65 грн. та 3 % річних за вищевказаний період в розмірі 51 818 грн. 
Заяви, інші процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Сердинського В.С. від 26 травня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 10 листопада 2023 року справу прийнято до провадження судді та призначено підготовче судове засідання у справі.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2024 року позов задоволено, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання інфляційні втрати у розмірі 283 851 гривню 65 копійок (за період з червня 2020 року по березень 2023 року), три проценти річних у розмірі 51 818 гривень та судовий збір у розмірі 3 356 гривень 70 копійок.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2025 року вищевказане заочне рішення суду від 09 грудня 2024 року скасовано за заявою ФОП ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду, призначено підготовче засідання у справі.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Мещанінов А.М. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі.
У судовому засіданні представник відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 – адвокат Хомишин М.А. заперечував проти позову, посилаючись на те, що відповідач неодноразово направляв листи позивачу, в яких пропонував йому отримати його частку за договором, однак банківських реквізитів для перерахування узгодженої ними суми ОСОБА_1 не надав. З наведених підстав, враховуючи те, що ОСОБА_1 відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником (відбулося прострочення кредитора), відповідач ФОП ОСОБА_2 не мав фізичної змоги повернути суму у розмірі 441 750 грн., а також залишок коштів по виплаті недоотриманого прибутку за результатами фінансово-господарської діяльності за 2016 рік. Крім того, просив застосувати строки позовної давності, оскільки позов пред`явлено до суду 04.05.2023, тобто через 5 років з дня, коли позивач свідомо відмовився від отримання коштів (13.04.2018). Вказував, що згідно ч. ч. 5, 6 ст. 232 ГК України за грошовим зобов`язанням боржник не повинен платити відсотки за час прострочення кредитора, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.
Обставини справи, що встановлені судом
Відповідно до договору про спільну діяльність, укладеного 11 березня 2016 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , сторони домовились про організацію спільної діяльності шляхом об`єднання грошових коштів та зусиль в напрямку виробництва стабілізуючої добавки для щебенево-мастикового асфальтобетону.
За змістом п.4 договору сторони домовились, що кожен учасник договору вносить у спільну діяльність грошові кошти в розмірі 441 750 грн. та приймає трудову участь у виробничих справах та збуті виробленого товару.
Відповідно до п. 6.3 договору прибуток, що отримують сторони від спільної діяльності, підлягає розподілу пропорційна часткам визначеним у статті 4 цього договору (50/50).
Пунктом 6.5 договору закріплено, що фактичний розподіл прибутку здійснюється шляхом передачі у готівковій формі відповідної частки (50%) прибутку Стороні - 2 і утримання відповідної частки (50%) прибутку Стороною-1.
Листом № 04/18 від 13 квітня 2018 року відповідач – ФОП ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про те, що відмовляється від подальшої участі в Договорі про спільну діяльність від 01.03.2016 та з 05.04.2018 виходить із нього в односторонньому порядку.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2022 року у цивільній справі № 361/1623/20 з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти у розмірі 441 750 гривень (внесок згідно Договору про спільну діяльність від 01.03.2016), 134 014 гривень 48 копійок – 50 % прибутку від провадження діяльності за 2016 рік на підставі вищевказаного договору та судовий збір у розмірі 5 757 гривень 64 копійки.
Судом з`ясовано, що 30 грудня 2022 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист у справі № 361/1623/20, який стягувачем пред`явлено до примусового виконання.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Жарчинського О.А. від 12.04.2023 виконавче провадження № 71166705 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа суду у справі № 361/1623/20 закінчено у зв`язку з виконанням у повному обсязі.
Зі змісту позовної заяви та доданих до позову розрахунків видно, що позивач ОСОБА_1 заявляє вимоги щодо стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_2 інфляційних втрат у розмірі 238 851,65 грн. та 3 % річних у розмірі 51 818 грн. Вказані суми визначені з розміру основної заборгованості на суму 575 764 грн., який стягнуто Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2022 року у справі № 361/1623/20, та обраховані за період з квітня 2021 року по березень 2023 року включно.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:
1) договори та інші правочини;
2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;
3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;
4) інші юридичні факти.
У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Верховний Суд дійшов наступного висновку, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц, дія статті 625 ЦК України поширюється на усі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України, та, з урахуванням цього, наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.
Отже, зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
Порушенням зобов`язання, згідно з статтею 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, щодо способу та розміру відшкодування.
Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 463/389/14-ц, від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).
Суд вважає, що правові підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 трьох відсотків річних та інфляційних втрат виникли лише на підставі судового рішення, яким визначено розмір грошових коштів, що підлягають до стягнення.
Таким чином, підстави для стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з квітня 2021 року по 07 жовтня 2022 року включно (до дати набрання рішення суду від 07.09.2022 у справі № 361/1623/20) відсутні.
Відтак, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ФОП ОСОБА_2 інфляційних втрат за період з жовтня 2022 року по березень 2023 року у розмірі 40 807 гривень, трьох процентів річних за період з 08 жовтня 2022 року по 31 березня 2023 року у розмірі 8 234 гривні, тобто з часу набрання рішення суду від 07.09.2022 по дату виконання судового рішення боржником у примусовому порядку.
Посилання відповідача на сплив строків позовної давності, суд вважає безпідставними, оскільки перебіг таких строків почався з 08.10.2022, а позов пред`явлено 04.05.2023, тобто з дотриманням встановленого законом строку.
Отже, оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 11, 509, 625 ЦК України, ст. ст. 141, 263-265, 274, 352, 354 ЦПК України, суд, - 
в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних – задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання інфляційні втрати за період з жовтня 2022 року по березень 2023 року у розмірі 40 807 (сорок тисяч вісімсот сім) гривень, три проценти річних за період з 08 жовтня 2022 року по 31 березня 2023 року у розмірі 8 234 (вісім тисяч двісті тридцять чотири) гривні та судовий збір у розмірі 503 (п`ятсот три) гривні 50 копійок.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: 47728, Тернопільська область, Тернопільський район, с. Острів.
Відповідач – фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Наталія ПЕТРИШИН