Справа № 159/9464/25
Провадження № 1-кп/159/293/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2026 року м. Ковель 
Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі 
головуючого судді -    ОСОБА_1 ,
суддів:  
за участю 
секретаря судового засідання -    ОСОБА_2 ,
прокурора -    ОСОБА_3 ,
обвинуваченого -    ОСОБА_4 ,
захисника -    ОСОБА_5 ,
потерпілого -    не прибув,
вивчивши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12025030550001320 від 08.11.2025, та долучені до нього матеріали стосовно обвинувачення

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця села Мельниця Ковельського району Волинської області, громадянина України, з середньою-спеціальною світою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,

у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , 07 листопада 2025 року близько 23 години 30 хвилин, на території гаражного кооперативу «Машинобудівельник», що знаходиться по вулиці Варшавській в місті Ковель Волинської області, в ході раптового конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин в ході словесної суперечки з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи в стані алкогольного сп`яніння, умисно наніс ножем один удар у ділянку черевної порожнини, чим завдав ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення з пошкодженням тонкої кишки та артерії її брижі з гемоперитонеумом та розвитком геморагічного шоку, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. 
Отже, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України, що полягало в умисному тяжкому тілесному ушкодженню, небезпечному для життя, в момент його заподіяння. 

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив фактичні обставини вчинених діянь, вину визнав, пояснив, що 07.11.2025 запросив друзів, серед яких також був потерпілий ОСОБА_6 , відсвяткувати народження дитини. Святкування відбувалося у гаражі. Під час святкування вживали горілку і обвинувачений і потерпілий. Близько 00.00 год потерпілий та обвинувачений залишились одні, а всі іншій розійшлись. Між ними виникла суперечка, потерпілий декілька разів вдарив обвинуваченого і вийшов з гаража на вулицю. Обвинувачений взяв ніж, який був в гаражі, яким нарізали продукти і побіг за потерпілим. На вулиці потерпілий ще декілька разів вдарив рукою обвинуваченого, а той у свою чергу вдарив його ножем у живіт. Після удару ножем потерпілий розвернувся і пішов, а обвинувачений повернувся в гараж де святкували і заснув. Обвинуваченого розбудили працівники поліції, які повідомили йому що відбулося і затримали його. Обвинувачений шкодує про вчинене, зробив для себе відповідні висновки про недопустимість подібної поведінки в майбутньому, готовий понести покарання за вчинене, просив суд суворо не карати. Також зазначив, що він примирився з потерпіли, відшкодував йому завдану шкоду.

У судовому засіданні суд заслухав потерпілого, який повідомив, що примирився з обвинуваченим. З обвинуваченим вони працюють разом виконуючи будівельні роботи. Обвинувачений повністю відшкодував йому шкоду, просив його суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і суд встановив, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які просили розглядати кримінальне провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
З урахуванням наведеного, вивчивши обвинувальний акт, допитавши обвинуваченого та заслухавши потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, та стосуються речових доказів і процесуальних витрат, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме в умисному тяжкому тілесному ушкодженню, небезпечному для життя, в момент його заподіяння.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, відповідно до вимог статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.
Діяння, яке вчинив обвинувачений, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином.
Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття обвинуваченого та визнання вини.
Обставиною, яка обтяжує покарання суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Також, обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд виходить із характеру діянь, обстановки, способу, місця і часу вчинення кримінального правопорушення, яке відбулося під час святкування народження дитини в обвинуваченого на якому був присутній потерпілий; враховує форму та ступінь його вини яка полягає в прямому умислі; мету і мотиви вчиненого; обставини, які характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення, а також, які безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, а також обставини, які характеризують поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення; враховує особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2025 року народження, офіційно не працевлаштований, однак, як пояснив обвинувачений та потерпіли працює не офіційно, займаючись будівельними роботами, за зареєстрованим місцем проживання характеризується позитивно, як такий, що бере активну участь у громадському житті села, готовий прийти на допомогу, порядок не порушує, спокійний, врівноважений, піклується про важкохвору маму, його молодий вік, примирення з потерпілим та відшкодування завданої злочином шкоди потерпілому, який просив суд суворо не карати обвинуваченого.
Крім того суд враховує, що стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого виник унаслідок вживання алкоголю в одній компанії з потерпілим з нагоди народження в обвинуваченого дитини, та поведінку потерпілого, яка передувала завданню удару ножем, а тому, на переконання суду, алкогольне сп`яніння мало незначний вплив на ступінь суспільної небезпечності вчиненого та не було визначальним у його діях, а умови, за яких обвинувачений опинився в такому стані, не свідчать про те, що він перебував в групі кримінального ризику.
Обставин, які б унеможливлювали понесення обвинуваченим покарання та підстав для застосування ст.69 КК України, суд не встановив.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02.11.2004 у справі № 1-33/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі ближче до нижньої межі, передбаченої санкцією ч.1 ст.121 КК України.
На переконання суду таке покарання відповідатиме принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде справедливим і співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не є надто суворим чи м`яким.
Суд вважає, що у цьому випадку буде досягнуто належного балансу між суспільними інтересами та захистом основоположних прав людини, а також ураховано інтереси всіх сторін кримінально-правових відносин.

Водночас, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, який є тяжким злочином проти життя і здоров`я особи, та обставини, які характеризують поведінку обвинуваченого до його вчинення, а також, які безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений, вчиняючи злочин був злий на потерпілого, оскільки удару ножем передували удари, які наніс потерпілий обвинуваченому; відсутність в обвинуваченого судимості; те що обвинувачений зареєстрував шлюб 13.01.2026 із жінкою з якою у нього 07.11.2025 народилася дочка, батьком якої він записаний у свідоцтві про народження дитини; те, що обвинувачений за зареєстрованим місцем проживання характеризується позитивно, як такий, що бере активну участь у громадському житті села, готовий прийти на допомогу, порядок не порушує, спокійний, врівноважений, піклується про важкохвору маму, його молодий вік, суд дійшов висновку, що обвинувачений не становить небезпеки для суспільства і його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та відбування ним покарання; те що обвинувачений відшкодував понесені Ковельським МТМО витрати на лікування потерпілого в розмірі 14438,16 грн, про що свідчать квитанції від 03.02.2026 надані у судовому засіданні; те що обвинувачений здійснив допомогу Збройним Силам України в розмірі 15000,00 грн, про, що свідчить надана квитанція від 27.01.2026, суд дійшов висновку, що обвинувачений став на шлях виправлення, він не становить небезпеки для суспільства і його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та відбування ним покарання.
На підставі наведеного, суд застосовує положення ч.1 ст.75 КК України із покладенням на обвинуваченого обов`язків передбачених ст.76 КК України.

У строк покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з дня затримання в порядку ст. 208 КПК України, тобто з 08.11.2025.

Оскільки суд звільняє обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, обраний йому запобіжний захід у виді застави необхідно скасувати. 

Долю речових доказів слід вирішити в порядку встановленому ч. 9 ст. 100 КПК України.
- один кухонний ніж з руків`ям чорного кольору з вставкою червоного кольору, на клинку якого виявлено кров людини, який перебуває на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Ковельського РУП ГУНП у Волинській області — знищити; 
- два кухонні ножі з руків`ям червоного кольору, один складний ніж чорного кольору, покривало бежевого кольору зі слідами РБК, які були вилучені в ході огляду місця події в гаражному масиві «Сільмаш», м.Ковель, за координатами 51.2019317, 24.6598636, кофту чорного кольору, куртку чорного кольору, штани чорного кольору, кросівки чорного кольору, які перебувають на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Ковельського РУП ГУНП у Волинській області та належать обвинуваченому — повернути ОСОБА_4 ;
- мобільний телефон марки Xiomi моделі Redmi Note 14 чорного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з чохлом чорного кольору в пошкодженому стані, кофту чорного кольору бренду «Adidas» з білими емблемами на кофті наявний рваний слід з правої від замку сторони та слідами РБК, жилетку чорного кольору з зеленими елементами, штани чорного кольору бренду «Adidas» з білими емблемами та слідами РБК, футболку чорного кольору з білими емблемами на якій наявний рваний слід та слідами РБК, шапка чорного кольору з слідами бруду, кросівки чорного кольору бренду «Adidas» з наявними в середині носками світлого кольору, які належать потерпілому ОСОБА_6 та зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Ковельського РУП ГУНП у Волинській області — повернути ОСОБА_6 .

Арешт речових доказів, накладений ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2025 у справі №159/8093/25 - необхідно скасувати.

На підставі ст.ст. 118, 122, 124 КПК України з обвинуваченого необхідно стягнути процесуальні витрати в розмірі 3565,60 грн на проведення судової дактилосокопічної експертизи (висновок № СЕ-19/103-25/15484-Д від 27.11.2025).

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 334, 368, 370, 374, 376, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і призначити йому покарання, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вид позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України, під час іспитового строку, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 08.11.2025 по 06.01.2026 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_4 у виді застави, на підставі ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05.01.2026 – скасувати.
Після набрання вироком законної сили заставу, у розмірі 133120,00 грн, внесену згідно з квитанцією від 06.01.2026, повернути заставодавцю - ОСОБА_7 .

Речові докази у справі:
- один кухонний ніж з руків`ям чорного кольору з вставкою червоного кольору, на клинку якого виявлено кров людини, який перебуває на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Ковельського РУП ГУНП у Волинській області — знищити; 
- два кухонні ножі з руків`ям червоного кольору, один складний ніж чорного кольору, покривало бежевого кольору зі слідами РБК, які були вилучені в ході огляду місця події в гаражному масиві «Сільмаш», м.Ковель, за координатами 51.2019317, 24.6598636, кофту чорного кольору, куртку чорного кольору, штани чорного кольору, кросівки чорного кольору, які перебувають на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Ковельського РУП ГУНП у Волинській області та належать обвинуваченому — повернути ОСОБА_4 ;
- мобільний телефон марки Xiomi моделі Redmi Note 14 чорного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з чохлом чорного кольору в пошкодженому стані, кофту чорного кольору бренду «Adidas» з білими емблемами на кофті наявний рваний слід з правої від замку сторони та слідами РБК, жилетку чорного кольору з зеленими елементами, штани чорного кольору бренду «Adidas» з білими емблемами та слідами РБК, футболку чорного кольору з білими емблемами на якій наявний рваний слід та слідами РБК, шапка чорного кольору з слідами бруду, кросівки чорного кольору бренду «Adidas» з наявними в середині носками світлого кольору, які належать потерпілому ОСОБА_6 та зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Ковельського РУП ГУНП у Волинській області — повернути ОСОБА_6 .

Скасувати арешт речових доказів накладений ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2025 у справі №159/8093/25.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 3565,60 грн на проведення судової дактилосокопічної експертизи (висновок № СЕ-19/103-25/15484-Д від 27.11.2025).

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
З інших підстав вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: 	ОСОБА_1