ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/21143/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 ( суддя Конєва С.О.) в адміністративній справі №160/21143/23 за позовом ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2023 по справі №160/21143/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково та, зокрема, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 536 грн. 80 коп.
Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 по справі №160/21143/23 заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат на правничу допомогу було задоволено частково та, зокрема, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. 00 коп.
16.10.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення, в якій останній просить зобов`язати Слобожанську селищну раду Дніпровського району Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня постановлення ухвали, подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2023 та додаткового від 17.11.2023 у даній справі №160/21143/23.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2023 та додаткового рішення від 17.11.2023 у справі №160/21143/23 відмовлено повністю.
Не погодившись з вказаною ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить ухвалу скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви та зобов`язати відповідача подати звіт.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2023 по даній справі адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково та, зокрема, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 536 грн. 80 коп. 
Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 по даній справі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат на правничу допомогу було задоволено частково та, зокрема, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. 00 коп.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у даній справі №160/21143/23 від 27.10.2023 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 536 грн. 80 коп. та додаткове рішення від 17.11.2023 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. 00 коп., підлягають виконанню в порядку, визначеному Законом №4901 та Порядку №845, органами Державної казначейської служби, а відповідно, виконання даного рішення суду у наведеній частині не залежить від самого відповідача-боржника.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2023 та додаткового рішення від 17.11.2023, з урахуванням наступного.
Так, пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства відносить обов`язковість судового рішення.
У статті 129-1 Конституції України вказано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частинами другою, четвертою статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Подібні за змістом норми щодо обов`язковості судового рішення закріплено у процесуальних кодексах України.
Зокрема, частинами першою - третьою статті 14 КАС України та частинами першою та другою статті 370 КАС України, визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
На важливість належного виконання судового рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.
Так, у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду із цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.
Крім того, в абзаці п`ятому підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2018 року №10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).
ЄСПЛ у пункті 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
ЄСПЛ у рішенні від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" (заява №28342/95) вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
Таким чином, обов`язковість судового рішення та його виконання є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтею 13 Закону №1402-VIII та статтею 14 КАС України.
Положеннями частини першої та другої статті 382 КАС України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, КАС України передбачено спеціальні норми, спрямовані на забезпечення належного виконання судового рішення. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому статтями 382, 383 КАС України.
Зазначені правові норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України віл 03.08.2011 №845 (далі по тексту - Порядок №845).
Пунктом 3 Порядку №845 визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Відповідно до пункту 26 Порядку №845 безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках).
Згідно із підпунктом 1 пункту 47 Порядку №845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих органом Казначейства документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника.
Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів (пункт 48 Порядку №845).
Пунктом 49 Порядку №845 визначено, що у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.
Отже, при виконанні судового рішення щодо стягнення коштів з боржників-бюджетних установ, Державна казначейська служба України виконує закріплений Порядком №845 алгоритм дій, які забезпечують безспірне списання коштів на користь стягувача.
Іншого чинним законодавством не передбачено.
Доказів умисного ухилення відповідача від виконання судового рішення по цій справі позивачем не надано та в матеріалах справи такі докази відсутні.
Неналежне виконання органом Державної казначейської служби своїх функцій, зокрема, невжиття заходів з метою виконання виконавчого документа, виданого у цій справі може бути підставою для окремого позовного провадження шляхом оскарження дій чи бездіяльності вказаного суб`єкта владних повноважень.
Разом з тим, підстави для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у порядку статті 382 КАС України, відсутні.
З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції прийняв правомірну ухвалу, а підстави для її скасування відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.
Керуючись статтями 243, 250, 294, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2025 в адміністративній справі №160/21143/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 12 січня 2026 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 13 січня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова