УХВАЛА                                                         
10 грудня 2025 року                                                                     
м. Київ
справа № 188/561/23
провадження № 61-9234св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача Литвиненко І. В.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В., Пророка В. В., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Першотравенський ремонтно-механічний завод», 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 
2024 року під головуванням судді Місюри К. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Першотравенський ремонтно-механічний завод» про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог 
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ від 07 березня 2023 року № 141-к Товариства з обмеженою відповідальністю «Першотравенський ремонтно-механічний завод» (далі - ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод») про звільнення ОСОБА_1 з посади вальцювальника 4 розряду бригади з виготовлення металевої крепі цеха металоконструкцій служби заступника директора з виробництва;
- поновити ОСОБА_1 на посаді вальцювальника 4 розряду бригади з виготовлення металевої крепі цеха металоконструкцій служби заступника директора з виробництва з 08 березня 2023 року;
- стягнути з ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.  
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01 серпня 2006 року позивач був прийнятий слюсарем-ремонтником 2-го розряду в цех ремонту гірничошахтного обладнання до ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод». 
З 20 жовтня 2006 року по 07 березня 2023 року працював вальцювальником 
з 5-денним робочим днем та двома вихідними. 
Наказом директора від 24 лютого 2023 року № 81-ЗД «Про роботу у вихідний день» було зобов`язано працівників цеху металоконструкцій вийти на роботу в першу та другу зміну 25 лютого 2023 року, тобто в суботу, що є вихідним днем, з яким позивач був ознайомлений 24 лютого 2023 року під підпис, де було зазначено позивачем «не згоден». 
25 лютого 2023 року позивач не вийшов на роботу у першу зміну. 
Наказом директора від 07 березня 2023 року позивач був звільнений у зв`язку з прогулом без поважних причин, відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України. 
Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки робота у вихідний день забороняється. Зазначає, що він відпрацював останню зміну 24 лютого 2023 року, тому наступний день - 25 лютого 2023 року є його законним вихідним днем відповідно до табелю обліку робочого часу. 
Він вважає, що відповідно до наказу директора «Про роботу у вихідний день» 
від 24 лютого 2023 року № 81-ЗД працівники мали виконувати надурочні роботи, тобто роботи понад встановлений робочий час, при цьому, як він вважає, відсутні виняткові підстави для виходу працівника на роботу у вихідний день, а враховуючи те, що є вичерпний перелік підстав для виходу працівника на роботу у вихідний день, нагальної необхідності для виходу працівника у вихідний на роботу не було, що і зумовило його звернення до суду з цим позовом.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області рішенням від 07 лютого 2024 року, яке залишив без змін постановою від 30 квітня 2024 року Дніпровський апеляційний суд, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що відповідач не допустив порушень жодної правової норми при прийнятті оспорюваного наказу від 24 лютого 2023 року № 81-ЗД «Про роботу у вихідний день» та організації робочого процесу для працівників 25 лютого 2023 року, ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод», права яких були захищені у повному обсязі.
07 березня 2023 року ОСОБА_1 був звільнений у зв`язку з прогулом без поважних причин на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, поважних причин для невиходу на роботу 25 лютого 2023 року у ОСОБА_1 не було.
Розірвання трудового договору з ОСОБА_1 з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, було проведено за попередньою згодою первинної профспілкової організації профспілки працівників вугільної промисловості України ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод» за попереднім поданням на звільнення від 28 лютого 2023 року.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У червні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Ольховик-Красільнікова Л. П. звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року, в якій просила оскаржені судові рішення скасувати, а у справі ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга містить арґумент про те, що суди не звернули увагу на те, 
що 25 лютого 2023 року були відсутні виключні обставини, за існування яких позивач повинен був приступити до роботи у свій вихідний день. Зауважує, що із зміненим графіком роботи на лютий 2023 року ознайомлений не був. 
Суд першої інстанції не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які мали суперечливий характер та доводили ту обставину, що зміни до графіка роботи на лютий 2023 року були складені після 25 лютого 2023 року.
Вказує також на ту обставину, що жодних негативних наслідків для роботодавця у зв`язку із невиходом позивача на роботу не настало.
Касаційна скарга також містить арґумент про те, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке виявилось у тому, що він розглянув справу без виклику сторін, незважаючи на те, що сторони зробили заяву про розгляд справи за їх участі.
Представник заявника також зазначає, що суди застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 662/959/16-ц, від 17 липня 2019 року у справі № 509/271/16-ц, від 05 лютого 
2020 року у справі № 753/17720/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 493/2031/17, від 04 листопада 2020 року у справі № 642/1491/17, від 21 липня 2021 року у справі № 761/47244/19, від 08 грудня 2021 року у справі № 743/1036/20, від 09 лютого 
2022 року у справі № 761/20094/19, від 13 липня 2022 року у справі № 734/1505/20, від 10 серпня 2022 року у справі № 202/4233/16, від 26 жовтня 2022 року у справі № 947/6744/21, від 16 листопада 2022 року у справі № 686/31234/19, від 21 березня 2024 року у справі № 946/133/20.
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У поданому у серпні 2024 року відзиві на касаційну скаргу представник ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод» Трифонова Д. І. у задоволенні касаційної скарги просила відмовити, посилаючись на необґрунтованість її доводів.
Вказує, що суди правильно встановили всі фактичні обставини справи, відповідач жодними належними доказами не спростував правомірність своїх дій щодо запровадження робочого дня 25 лютого 2023 року у зв`язку із виробничою необхідністю та накладенням на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 16 липня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області. 
06 серпня 2024 року цивільна справа № 188/561/23 надійшла до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 02 грудня 2025 року справу призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією у складі п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
ОСОБА_1 01 серпня 2006 року відповідно до наказу № 1 був прийнятий слюсарем-ремонтником 2-го розряду в цех ремонту гірничошахтного обладнання до ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод».
З 20 жовтня 2006 року ОСОБА_1 працював на посаді вальцювальника 4 розряду бригади з виготовлення металевої крепі цеха металоконструкцій служби заступника директора з виробництва, у якого, відповідно до табеля обліку робочого часу, встановлений 5-денний робочий тиждень з двома вихідними (субота та неділя).
Наказом директора ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод» 
від 24 лютого 2023 року № 81-ЗД «Про роботу у вихідний день» працівники цеху металоконструкцій були зобов`язані вийти на роботу в першу та другу зміни 25 лютого 2023 року, тобто в суботу, що є вихідним днем.
Вказаний наказ мотивований необхідністю своєчасного виготовлення арочного кріплення, відповідно до укладеного договору з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».
З наказом від 24 лютого 2023 року № 81-ЗД «Про роботу у вихідний день» 25 лютого 2023 року ОСОБА_1 був ознайомлений 24 лютого 2023 року, де зробив напис «не згоден».
25 лютого 2023 року ОСОБА_1 на роботу у першу зміну не вийшов, у своїх письмових поясненнях 27 лютого 2023 року зазначив, що субота є вихідним днем, нагальної потреби для виходу у вихідний день не було.
Неявка на роботу призвела до зриву виготовлення арочного кріплення КШПУ у кількості 210 штук за укладеним договором з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та, як наслідок, до зриву прохідницьких робіт шахти «Західно-Донбаська» ВСП «ШУ Тернівське», шахти «Самарська» та шахти «Дніпровська» ВСП «ШУ Дніпровське» та ВСП «ШУ Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».
В подальшому, наказом від 07 березня 2023 року № 141-к ОСОБА_1 був звільнений за прогул без поважної причини на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.  
Позиція Верховного Суду 
Відповідно до частини четвертої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги Верховний Суд дійшов висновку про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що наявні правові підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки є підстави для відступу від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, який викладений у постанові від 10 серпня 2022 року в справі № 202/4233/16 (провадження № 14-222цс21) про те, що приписи частини першої статті 369 ЦПК України щодо письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін можуть бути застосовані судами апеляційної інстанції лише у випадку розгляду апеляційних скарг на рішення суду, якщо наявні виключно вимоги майнового характеру і розмір ціни позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Статтею 43 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Також відповідно до положень статті 2 ЦПК України, яка встановлює порядок здійснення цивільного судочинства, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є, зокрема: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб {Пункт 1 частини шостої статті 19 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-р(II)/2023 від 22.11.2023. Пункт 1 частини шостої статті 19 утрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення} ; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акта розташовані серед загальних положень процесуального закону, суд має право віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому за змістом пункту 1 частини шостої цієї статті зазначені в ньому справи є малозначними в силу закону, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, а зазначені в пункті 2 частини шостої цієї статті справи можуть бути віднесені до категорії малозначних судом, виходячи з його дискреційних повноважень.
Згідно зі статтею 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною першою статті 369 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення постанови у справі, яка є предметом касаційного перегляду) унормовано, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною першою статті 369 ЦПК України (у діючій редакції) унормовано, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; 
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. {Пункт 2 частини третьої статті 389 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-р(II)/2023 від 22.11.2023}.
Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в ухвалах від 05 лютого 2024 року у справі № 345/2177/23, від 24 червня 2025 року у справі № 404/4041/22, від 02 жовтня 2025 року у справі № 337/5792/24, від 26 листопада 2025 року у справі № 932/1440/22, від 25 листопада 2025 року у справі № 947/227/86/23, від 28 серпня 2025 року у справі № 337/5792/24, від 14 серпня 2025 року у справі № 405/2035/24 у яких були поєднані вимоги майнового і немайнового характеру, застосовуючи критерій «у справах з ціною позову» менше двохсот п`ятдесяти прожиткових мінімумів вважав за можливе відмовити у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
З наведеного убачається, що визначені законодавцем обидві конструкції статей 369 та 389 ЦПК України містять поняття «у справах з ціною позову», а тому, на думку колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладене вказує на наявність у суду апеляційної інстанції можливості розглянути справу, у якій поєднуються вимоги як майнового так і немайнового характеру без повідомлення учасників справи, адже наявність вимог немайнового характеру не впливає на визначення справи такою, яка не може бути розглянута апеляційним судом без повідомлення учасників справи.
Отже, з огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку про застосування норми права - частини першої статті 369 ЦПК України, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 серпня 2022 рокуу справі № 202/4233/16, оскільки колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду переконана, що у зв`язку із однотипною конструкцією статей 369 та 389 ЦПК України суд апеляційної інстанції у справах, які підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження повноважний розглядати справу, у якій поєднуються вимоги як майнового так і немайнового характеру без повідомлення учасників.
Для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Правове обґрунтування необхідності передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у цій справі колегія суддів вбачає в необхідності дотримання вимог пункту 4 частини четвертої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тобто єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема єдністю судової практики.
Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Також єдність судової практики є складовою вимогою принципу правової визначеності.
При цьому однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права.
Єдине застосування законів поліпшує громадське прийняття справедливості та правосуддя, а також довіру до здійснення правосуддя.
Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, 
§ 123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року).
Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, від 22 листопада 1995 року).
З урахуванням наведеного та положень статей 402, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ: 
Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Першотравенський ремонтно-механічний завод» про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                        І. В. Литвиненко
 
Судді                                                                                            А. І. Грушицький
 
                                                                                                       А. А. Калараш
 
                                                                                                       Є. В. Петров
 
                                                                                                       В. В. Пророк