П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

05 січня 2026 року 	 	справа 160/14384/22	

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
головуючий суддя Суховаров А.В. 
судді Ясенова Т.І., Головко О.В., 
розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 (суддя Неклеса О.М.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17.09.2022 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправним ненарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язати нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.02.2018 по 30.08.2022 (ас1-6).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 позов задоволений. Суд зазначив, що наказом №43 від 27.02.2018 позивач звільнений з військової служби. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 у справі №160/10314/20 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2016 – 2018 роки виходячи з грошового забезпечення на день звільнення з військової служби. Компенсація за невикористані дні відпустки виплачена 30.03.2021 в сумі 6582гр31к. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.06.2021 у справі №160/10315/20 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 27.02.2018. Індексація грошового забезпечення виплачена 31.08.2021 в сумі 4758гр97к. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2022 у справі №160/23071/21 визнано протиправним застосування Військовою частиною НОМЕР_1 місяця обчислення індексу споживчих цін грудня 2015 року та зобов`язано нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 27.02.2018 із застосуванням місяця обчислення індексу споживчих цін січень 2008 року. Індексація грошового забезпечення виплачена 31.08.2022 в сумі 79681гр25к (ас37).
В апеляційній скарзі військова частина просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволені позовних вимог. Посилаються на те, що компенсація за невикористані дні відпустки не є складовою грошового забезпечення. Зобов`язання виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки та індексацію грошового забезпечення встановлені судом, а тому до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення статей 116, 117 КЗпП України про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку (ас49).
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.06.2023 частково задоволена апеляційна скарга військової частини. Скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 в частині зобов`язання нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.02.2018 по 30.08.2022. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.02.2018 по 31.03.2021 в сумі 10000гр (ас84).
Постановою Верховного Суду від 26.01.2024 скасована постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 15.06.2023 та справа направлена на новий апеляційний розгляд. Верховний Суд зазначив що у справі не був застосований принцип пропорційності розміру невиплаченої суми до розміру всіх належних при звільнені сум, для чого необхідно встановити яка сума була виплачена позивачу в день звільнення (ас117). 
Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:
Відповідно до абзацу 3 статті 242 Положення про проходження громадянами України військової служби в збройних силах України, затвердженого Указом Президента України №1153 від 10.12.2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. 
Відповідно до статті 116 КЗпП України, яка діє з 19.07.2022, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані і виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, в тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. В разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до статті 117 КЗпП України, яка діє з 19.07.2022, в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більше як а період, встановлений частиною 1 цієї статті.
Переліченими нормами передбачено відшкодування в тому випадку, якщо підприємство, установа, організація не розрахувались зі звільненим працівником в день звільнення. Тобто, якщо саме на день звільнення підприємство, установа, організація має перед звільненим працівником заборгованість, то весь час, поки ця заборгованість не буде виплачена, передбачений особливий вид відповідальності – виплата середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Іншими словами, відповідальність підприємства, установи, організації починається з дня звільнення працівника і закінчується днем, коли працівникові виплачена сума, яку підприємство, установа, організація мали виплатити в день звільнення, але не більше як за шість місяців.
Наявність заборгованості військової частини з виплати позивачу компенсації за невикористані дні відпустки та індексації грошового забезпечення підтверджена рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 у справі №160/10314/20, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.06.2021 у справі №160/10315/20, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2022 у справі №160/23071/21. Згідно витягів з банківського рахунку позивача, компенсація за невикористані дні відпустки виплачена 30.03.2021 в сумі 6582гр31к; індексація грошового забезпечення виплачена 31.08.2021 в сумі 4758гр97к та 31.08.2022 в сумі 79681гр25к (ас10).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 зробила висновок, що під належними звільненому працівнику сумами необхідно розміти всі виплати, на отримання яких працівник має право на дату звільнення (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, за несвоєчасний розрахунок при звільненні має проводитись за весь час до дня остаточного розрахунку, в тому числі і після прийняття судового рішення про стягнення невиплачених в день звільнення сум. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.05.2020 у справі №810/451/17 підкреслила, що обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку. Саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Верховний Суд в постановах від 30.11.2023 у справі №380/19103/22, від 29.01.2024 у справі №560/9586/22, від 15.02.2024 у справі №420/11416/23, від 22.02.2024 у справі №560/831/23, від 29.02.2024 у справі №460/42448/22, від 14.03.2024 у справі №560/6960/23 зазначив, що до 19.07.2022, коли стаття 117 КЗпП передбачала виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку без обмеження строку, має застосовуватись принцип пропорційності, а після 19.07.2022 виплаті підлягає середній заробіток в повному обсязі, але не більше як за шість місяців.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.10.2025 у справі №489/6074/23 зробила висновок, що встановлення максимального строку для нарахування середнього заробітку не слід тлумачити як відмову від застосування принципу пропорційності. Законодавче рішення усуває ризик нескінченної відповідальності в часі, проте не вирішує проблему можливої неспівмірності суми компенсації та розміру основного боргу, яка може виникати і в межах установленого шестимісячного строку. Законодавець установив максимальний поріг відповідальності, однак не визначив, що сума компенсації має бути безумовно стягнута незалежно від обставин. Обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості, пропорційності та не змінює компенсаційного характеру виплати. Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19.07.2022, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватись критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц та враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.
Згідно інформації, наданої Військовою частиною НОМЕР_1 , при звільненні зі служби ОСОБА_1 було виплачено 13093гр. Середньоденне грошове забезпечення позивача за останні два місяці, розраховане відповідно до абзацу 3 пункту 2 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995, становило 246гр36к (ас134-136).
Застосовуючи принцип пропорційності розміру невиплаченої суми до розміру всіх належних при звільнені сум, як це передбачено в постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, з урахуванням в подальшому виплачених на виконання судових рішень компенсації за невикористані дні відпустки та індексації грошового забезпечення, загальний розмір належних ОСОБА_1 виплат при звільненні мав становити 13093+6582,31+4758,97+79681,25=104’ 115гр47к (100%), з яких компенсація та індексація становлять 91022гр47к (87%). Період з 22.02.2018 по 30.03.2021 (першу виплату 6582гр31к) включає 774 робочих дні, як це передбачено абзацом 3 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995. Повністю 100 відсотків середнього грошового забезпечення за період з 22.02.2018 по 30.03.2021 складають 246гр36к х 774дні = 190’ 682гр64к. З цієї суми 87% складають 165’ 893гр90к.
В період з 31.03.2021 (після першої виплати 6582гр31к) по 31.08.2021 (до другої виплати 4758гр97к) невиплачена індексація становила 91022,47-6582,31=84439гр69к (81%) та включає 104 робочих дні. 246гр36к х 104дні = 25621гр44к. З цієї суми 81% складають 20753гр36к.
В період з 01.09.2021 (після другої виплати 4758гр97к) по 31.08.2022 (до третьої останньої виплати) невиплачена індексація становила 79681гр25к (76%) та включає 256 робочих дні. 246гр36к х 256дні = 63068гр16к. З цієї суми 76% складають 47931гр80к.
Підсумовуючи вищевикладене, середній заробіток, який має бути виплачений ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.02.2018 по 30.08.2022 визначається таким чином: 165’ 893гр90к + 20753гр36к + 47931гр80к = 234’ 579гр06к. 
Керуючись статтями 241 – 245, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Змінити рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 та абзац 3 резолютивної частини викласти в такій редакції: «Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити  ОСОБА_1  середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 28.02.2018 по 30.08.2022 в сумі 234’ 579 (двісті тридцять чотири тисячі п`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 06 коп».

Постанова набирає законної сили з 05.01.2026 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя А.В. Суховаров 

судді Т.І. Ясенова 

судді О.В. Головко