ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 січня 2026 року справа №200/5719/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 р. у справі №200/5719/25 (головуючий І інстанції Буряк І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо неврахування до страхового стажу позивача періодів навчання з 01.09.1982 по 19.06.1985 та з 12.07.1987 по 21.06.1989;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити з 11.06.2025 перерахунок та виплату пенсії позивачу, зарахувавши до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1982 по 19.06.1985 та з 12.07.1987 по 21.06.1989.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 19.06.2025 №053130013939 про відмову у перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2025 з урахування відомостей, що містяться в архівній довідці невизнаної республіки ДНР від 29.04.2025 №13/829.
У решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів зазначає, що до заяви долучено архівну довідку невизнаної республіки ДНР №13/829 від 29.04.2025 року виданої Міністерством науки і освіти російської федерації (Донецьким національним університетом економіки та торгівлі імені Михайла Туган-Барановського) про період навчання на денному відділенні з 01.09.1982 по 19.06.1985 та з 21.06.1987 по 23.06.1989, в якій відсутня дата та наказ про те, що приступив на
навчання в 1987 році.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Позивач – ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , є отримувачем пенсії за віком про що йому видано посвідчення від 23.04.2025 серії НОМЕР_2 .
Відповідно протоколу про призначення позивачу пенсії від 17.04.2025 №053130013939 страховий стаж складає 34 роки 5 місяців 27 днів, розмір пенсії – 4 937,65 грн.
Розрахунок стажу позивача при призначенні пенсії свідчить про незарахування до страхового стажу періодів навчання з 01.09.1982 по 19.06.1985 та з 12.07.1987 по 21.06.1989.
19 червня 2025 року ГУ ПФУ у Вінницькій області винесено рішення про відмову у перерахунку пенсії – допризначення у зв`язку із додатково поданими документами ОСОБА_1 . У цьому рішенні зазначено таке.
Заявник 11.06.2025 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України через підсистему Вебпортал за перерахунком пенсії.
Вік заявника 60 років, страховий стаж 34 роки 5 місяців 27 днів.
До заяви долучено архівну довідку невизнаної республіки ДНР від 29.04.2025 № 13/829, видана Міністерством науки і освіти російської федерації (Донецьким національним університетом економіки та торгівлі імені Михайла Туган Барановського) про період навчання на денному відділенні з 01.09.1982 по 19.06.1985 та з 21.06.1987 по 21.06.1989 у якій відсутня дата та наказ про те, що позивач приступив до навчання у 1987 році.
Ураховуючи зазначене, вирішено відмовити ОСОБА_1 у перерахунку допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами, оскільки довідка про навчання 1982 – 1987 видана невизнаною республікою ДНР.
Наявна у матеріалах трудова книжка ОСОБА_1 серія НОМЕР_3 (щодо спірного періоду) свідчить, що до вступу до Краматорського міського управління громадського харчування навчався у Донецькому інституті радянської торгівлі, диплом від 26.07.1989 НОМЕР_4 .
07 серпня 1989 року прийнятий інженером-технологом в об`єднання 8-11 Краматорського міського управління громадського харчування.
Відповідно диплому від 26.06.1989 НОМЕР_4 ОСОБА_1 у 1982 році вступив до Донецького інституту радянської торгівлі та у 1989 році закінчив повний курс названого інституту за спеціальністю «Технологія та організація громадського харчування».
Відомості військового квитка НОМЕР_5 свідчать, що ОСОБА_1 проходив службу у збройних силах Союзу ССР з 26.06.1985 – 11.07.1987.
Згідно відповіді Криворізького національного університету, датована 28.04.2025 № 41-230/3, на звернення ОСОБА_1 від 22.04.2025 щодо надання довідки про періоди його навчання в Донецькому інституті радянської торгівлі з урахуванням військової служби повідомлено про неможливість надання такої у зв`язку із відсутністю архівів та кадрової документації (залишилися у м.Донецьку).
Водночас повідомлено, що на основі наданих ОСОБА_1 документів про освіту (диплом від 26.06.1989 НОМЕР_4 та додаток до нього, виданих Донецьким інститутом радянської торгівлі) підтверджуємо період навчання заявника у зазначеному інституті з 1982 по 1989 роки.
У матеріалах справи наявна архівна довідка невизнаної республіки ДНР від 29.04.2025 № 13/829, видана Міністерством науки і освіти російської федерації (Донецьким національним університетом економіки та торгівлі імені Михайла Туган-Барановського) про те, що ОСОБА_1 з 01.09.1982 зарахований студентом 1 курсу Донецького інституту радянської торгівлі технологічного факультету спеціальності «Технологія і організація громадського харчування» денного відділення. Наказ по інституту від 26.08.1982 № 694/c (про зарахування).
З 20.06.1985 по 20.06.1987 ОСОБА_1 надано академічну відпустку у зв`язку із призовом до лав Радянської Армії. Наказ по інституту від 08.07.1985 № 705/c (про надання академ. відпустки).
У 1989 році ОСОБА_1 відраховано з інституту у зв`язку із його закінченням з місячною відпусткою з 01.07.1989 по 31.07.1989 за спеціальністю «Технологія і організація громадського харчування», присвоєно кваліфікацію інженера-технолога. Наказ по інституту від 23.06.1989 №566/c (про закінчення).
Видано диплом та додаток до нього від 26.06.1989 серія ТВ № 878769, реєстраційний №5212.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.

Щодо доводів апелянта, що в архівній довідці №13/829 від 29.04.2025 року про період навчання на денному відділенні з 01.09.1982 по 19.06.1985 та з 21.06.1987 по 23.06.1989, відсутня дата та наказ про те, що приступив на навчання в 1987 році, суд зазначає наступне.
Розрахунок стажу позивача свідчить, що до його страхового стажу не зараховано періоди, а саме: 01.09.1982 по 19.06.1985 та з 12.07.1987 по 21.06.1989.
Матеріалами справи підтверджено (диплом від 26.06.1989 НОМЕР_4 , трудова книжка ОСОБА_1 серія НОМЕР_3 , відповідь Криворізького національного університету від 28.04.2025 № 41-230/3, відомості військового квитка серія НОМЕР_5 ), що позивач у 1982 році вступив до Донецького інституту радянської торгівлі технологічного факультету та у 1989 році закінчив названий інститут за спеціальністю «Технологія і організація громадського харчування» денного відділення, про що рішенням екзаменаційної комісії від 21.06.1989 йому присвоєно кваліфікацію інженера-технолога.
Окрім того, у реалізацію положень ст. 5-1 Закону № 1669 Криворізьким національним університетом у відповіді від 28.04.2025 № 41-230/3 на звернення позивача підтверджено факт навчання ОСОБА_1 у Донецькому інституті радянської торгівлі технологічного факультету у період з 1982 – 1989 років.
Враховуючи викладене, суд вважає, що спірний період навчання стосовно зарахування до страхового стажу позивача є підтвердженим належним чином.
Крім того, стосовно можливості прийняття архівної довідки невизнаної республіки ДНР від 29.04.2025 № 13/829, суд зазначає.
Верховний Суд у постанові від 22.10.2018 у справі № 235/2357/17 підтвердив обґрунтованість врахування судами першої та апеляційної інстанцій довідок, які видані на тимчасово окупованій території, та зазначив, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані намібійські винятки Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів.
Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах Лоізіду проти Туречиини (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.
На думку Верховного Суду у вказаному рішенні у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Таким чином, відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві або архівній установі, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
У розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а та від 11 липня 2019 року у справі № 242/1484/17.
Таким чином, позивач має право на врахування відомостей, що містяться в архівній довідці невизнаної республіки ДНР від 29.04.2025 № 13/829, видана Міністерством науки і освіти російської федерації (Донецьким національним університетом економіки та торгівлі імені Михайла Туган-Барановського).
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2025 з урахування відомостей, що містяться в архівній довідці невизнаної республіки ДНР від 29.04.2025 №13/829.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 р. у справі №200/5719/25 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 р. у справі №200/5719/25 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 22 січня 2026 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко