ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 січня 2026 року
м. Київ

справа № 729/2740/23
провадження № 51-4147км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_9 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року щодо 

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2025 року ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн,  з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. 

Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» і ОСОБА_8 .

Стягнуто з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_6 страхове відшкодування в розмірі 121 232,44 грн та моральну шкоду в розмірі 2041,62 грн, а з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 ? моральну шкоду в розмірі 100 000 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 45 000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком,  ОСОБА_8  14 липня 2023 року близько 13:00, точного часу не встановлено, керував автомобілем марки ВАЗ?21112, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Незалежності у м. Бобровиці Ніжинського району Чернігівської області, поблизу будинку № 33, у напрямку від центра міста до перехрестя з вул. Олега Бичка зі швидкістю близько 20-40 км/год. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра», він не надав дороги пішоходу ОСОБА_6 , яка переходила проїзну частину по вказаному пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, внаслідок чого здійснив наїзд на неї. 

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла отримала тілесні ушкодження, а саме: закритий перелом великогомілкової кістки, голівки малогомілкової кістки правої гомілки, часткове ушкодження латеральної колатеральної зв`язки, власної зв`язки надколінника, забій лівого колінного суглоба з крайовим переломом голівки малогомілкової кістки лівої гомілки, крововиливи та подряпини на обох колінних суглобах, які зумовлені комплексом однієї травми в умовах дорожньо-транспортної пригоди та в сукупності за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

У цій дорожній обстановці водій ОСОБА_8 порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями), згідно з яким водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, де перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Це стало причиною та умовою виникнення і настання дорожньо-транспортної пригоди й перебуває у прямому причинному зв`язку з наслідками події.

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 16 вересня 2025 року змінив вирок суду першої інстанції в частині вирішення процесуальних витрати і стягнув з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 грн, понесені нею під час апеляційного розгляду. У решті вирок залишено без змін.

Вимоги й доводи, викладені в касаційній скарзі 

Потерпіла просить скасувати оскаржуване судове рішення і призначити новий розгляд кримінального провадження стосовно  ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи свою позицію, вона скаржиться на неправильне застосування норм матеріального права під час вирішення цивільного позову. Вважає, що суди необґрунтовано не стягнули на її користь витрат на подальше лікування в сумі 225 598 грн. При цьому не врахували п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також практики Верховного Суду.

Стверджує, що, неправильно визначивши загальну суму шкоди, заподіяної здоров`ю, суди неправильно визначили і розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» необхідно було стягнути 13 321,52 грн моральної шкоди (5 % від суми відшкодування), а не 2041,62 грн.

Також потерпіла указує на те, що суди, під час визначення розміру моральних збитків та стягнення із засудженого 100 000 грн, не зважили на біль та страждання від завданих тілесних ушкоджень, тривале лікування, порушення установленого способу життя, наявність рубців від ран на тілі, які нагадуватимуть їй про ДТП усе життя, душевні страждання через постійні згадки про ДТП, хвилювання та побоювання, що вона не може пересуватися без милиць, моральні страждання через втрату психологічної рівноваги унаслідок порушення сталого побуту і життєвих зв`язків, проходження надалі реабілітації, неможливість повноцінно працювати та відновити попередній стан, виникнення низки фобій, переживання у зв`язку з витрачанням часу на підготовку документів для суду і відвідування судових засідань, а тому вважає, що розмір моральної шкоди повинен становити 500 000 грн.

Зазначає, що, порушуючи вимоги ст. 419 КПК, апеляційний суд не проаналізував доводів поданої скарги та не надав на них вичерпних відповідей.

Крім того, посилається на відсутність підстав для зміни вироку місцевого суду апеляційним судом та необґрунтованість цієї зміни.

Позиції учасників судового провадження

Потерпіла та її представник просили касаційну скаргу задовольнити.

Захисник та засуджений заперечували щодо доводів касаційної скарги та просили відмовити у її задоволенні.

Прокурор підтримала касаційну скаргу .

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників процесу, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За приписами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412?414 цього Кодексу.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Апеляційний суд фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 цього Кодексу.

Апеляційне провадження є важливою гарантією досягнення мети і виконання завдань кримінального провадження. Підтверджуючи законність судових рішень, ухвалених судами першої інстанції, вносячи в них зміни, а також скасовуючи незаконні судові рішення, суд апеляційної інстанції тим самим забезпечує охорону прав, свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами статей 370, 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Тобто закон вимагає від суду проаналізувати доводи, викладені в апеляційній скарзі, і дати на них мотивовані відповіді, які б свідчили, що особа почута. Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке веде до скасування судового рішення.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 не дотримався цих вимог кримінального процесуального закону та належним чином не перевірив і не проаналізував доводів потерпілої, викладених в апеляційній скарзі.

Використання апеляційним судом загальних формулювань не свідчить про ретельність і ґрунтовність оскаржуваної ухвали.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що апеляційний суд хоч і виклав короткий зміст доводів потерпілої, наведених в апеляційній скарзі, утім не розкрив їх суті достатньою мірою та, залишаючи скаргу без задоволення, не зазначив мотивованих підстав, з яких визнав ці доводи необґрунтованими.

Зокрема, належним чином у цьому аспекті не проаналізовано та не оцінено доводів потерпілої про таке.

Відповідно до поданих нею калькуляції послуг, складеної клінікою «Добробут», результатів огляду ортопеда-травматолога та інших доказів, які підтверджують розмір шкоди, пов`язаної з її лікуванням, з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» підлягає стягненню 225 598 грн на подальше лікування.

Апеляційний суд не дав оцінки посиланням потерпілої на послідовну практику Верховного Суду та не взяв до уваги, що згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Зі змісту вказаної норми вбачається, що до збитків належать і витрати, які особа понесе в майбутньому. Крім того, жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язку потерпілого надавати акт виконаних робіт, тоді як розмір реальних збитків належним чином документально підтверджений.

Без уваги залишилися посилання на те, що з урахуванням змін до законодавства (набрання чинності Цивільним кодексом України 01 січня 2004 року та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 01 січня 2005 року)місцевий суд послався на нерелевантну Постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Також не надано оцінки доводам про те, що у зв`язку з неправильним визначенням судом розміру майнової шкоди помилково встановлено розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню зі страховика.

Апеляційний суд лише частково оцінив доводи потерпілої щодо моральної шкоди, при цьому залишилися без уваги, зокрема твердження потерпілої, що вона не може пересуватися без милиць, про наявність рубців від ран на тілі, які нагадуватимуть їй про ДТП усе життя, і переживання у зв`язку з витрачанням часу на підготовку документів для суду і відвідування судових засідань.

Колегія суддів звертає увагу, що у судових рішеннях не відображено загальної суми моральних збитків та залишається незрозумілим, чи це 100 000 грн стягнені із засудженого чи 102 041,62 грн з урахуванням частки, стягнутої з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Таким чином, апеляційний суд, приймаючи рішення, не дотримався приписів статей 370, 419 КПК, що є істотним порушенням вимог КПК, та неправильно застосував матеріальний закон.

Оскільки в касаційній скарзі потерпіла ставить питання про призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, виходячи з положень ст. 433 КПК (суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги та вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого), колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції в частині вирішення цивільного позову.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року щодо  ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову  ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3