ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

21.01.2026	м. Суми	Справа № 920/718/25	
Господарський суд Сумської області у складі
судді Резніченко О.Ю.,
розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом: Керівника Конотопської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: 1. Північно-Східного офісу Держаудитслужби (пл. Свободи, Держпром, буд. 5, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 40478572)
2. Сумської обласної державної адміністрації (майдан Незалежності, 2, м. Суми, 40700, код ЄДРПОУ 14005581)
3. Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації (пр-т Свободи, 38, м. Суми, 40016, код ЄДРПОУ 39399524)
до відповідачів: 1. Комунального закладу Сумської обласної ради «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва» (вул. Миколи Маклакова, 79, м. Путивль, 40500, код ЄДРПОУ 02137810) 
2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Дентол капітал стейл 2024» (вул. Бориспільська, буд. 9, м. Київ, 02099, код ЄДРПОУ 41351104)
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення безпідставно сплачених коштів в сумі 96148,33 грн 
Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.
Прокурор в інтересах держави в особі позивачів звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: 
1) Визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 15.02.2021 до договору про постачання природного газу від 01.02.2021 № 9, укладеного між комунальним закладом Сумської обласної ради «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва» та товариством з обмеженою відповідальністю «Темиргаз збут» (ТОВ «Дентол капітал стейл 2024»).
2) Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 16.02.2021 до договору про постачання природного газу від 01.02.2021 № 9, укладеного між комунальним закладом Сумської обласної ради «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва» та товариством з обмеженою відповідальністю «Темиргаз збут» (ТОВ «Дентол капітал стейл 2024»).
3) Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 17.02.2021 до договору про постачання природного газу від 01.02.2021 № 9, укладеного між комунальним закладом Сумської обласної ради «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва» та товариством з обмеженою відповідальністю «Темиргаз збут» (ТОВ «Дентол капітал стейл 2024»).
4) Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Дентол капітал стейл 2024» на користь Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації (Сумської обласної військової адміністрації) безпідставно сплачені кошти в сумі 96 148, 33 грн.
Прокурор також просить суд стягнути з відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Дентол капітал стейл 2024» - витрати зі сплати судового збору в розмірі 9 689,60 грн на користь Сумської обласної прокуратури.
Прокурор обґрунтовує позовні вимоги тим, що внаслідок укладення спірних додаткових угод збільшилися ціни за постачання природного газу на 46,41% від ціни, визначеної договором про постачання природного газу споживачу №9 від 01.02.2021; спірні додаткові угоди були укладені без належних на те підстав та обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни на електричну енергію, чим порушено норми Закону України «Про публічні закупівлі» та положення договору. Враховуючи безпідставність підписання спірних додаткових угод, відповідачу 2 надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 96148 грн 00 коп., тому вказані кошти підлягають стягненню з відповідача 2 на користь Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації.
Рух справи. Процесуальні дії суду.
Ухвалою суду від 26.05.2025 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та за наявними у справі матеріалами.
Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 105-110).
Позивачі письмових пояснень по справі не надали.
Відповідач 1 - КЗ СОР «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва» 23.05.2025 надіслав до суду лист, у якому просив позовні вимоги прокурора задовольнити у повному обсязі (вх. №2881/23). 
Відповідач 2 відзив на позовну заяву до суду не надав, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 08.07.2025 провадження у справі №920/718/25 зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2024 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 у справі №920/19/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судових рішень, ухвалених за результатами такого розгляду.
Відповідно до ухвали суду 17.12.2025 провадження у справі поновлене, розгляд справи призначено на 21.01.2026 без проведення судового засідання.
Щодо підстав звернення з даним позовом до суду прокурора в інтересах держави в особі Північно-східного офісу Державної аудиторської служби, Сумської обласної державної адміністрації (Сумської обласної військової адміністрації) та Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації. 
Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до частини 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. 
За приписами частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України №3-рн/99 від 08.04.1999 під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про публічні закупівлі» моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (Державна аудиторська служба України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю серед іншого є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, ефективним використанням коштів і майна у бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі. Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівель.
За змістом пунктів 1, 7, 8, 10 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів тощо.
Згідно з Положенням про Державну аудиторську службу України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №43, Державна аудиторська служба є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Відповідно до пп.3, пп.9 п.4 вказаного Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань реалізує державний фінансовий контроль через здійснення державного фінансового аудиту; перевірки закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель, вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Державна аудиторська служба України, як орган, який здійснює фінансовий контроль, при моніторингу публічних закупівель має право при виявлені випадків недотримання законодавства про державні закупівлі та не виконанні підконтрольною установою вимог до усунення відповідних порушень, звернутися до суду в інтересах держави.
Постановою Кабінету Міністрів України №266 від 06.04.2016 року «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби» затверджено перелік міжрегіональних територіальних органів Держаудитслужби України. Відповідно до п.1 вказаної постанови міжрегіональні територіальні органи Держаудитслужби за переліком згідно додатку 1 утворюються як юридичні особи публічного права.
Відповідно до наказу Держаудитслужби України №23 від 02.06.2016 затверджено Положення про Північно-східний офіс Держаудитслужби, згідно якого Північно-східний офіс Держаудитслужби підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом. У складі Офісу утворюються як структурні підрозділи управління у Луганський, Сумській та Полтавській областях.
Водночас, Північно-східним офісом Держаудитслужби до цього часу не вжито заходів щодо стягнення безпідставно сплачених бюджетних коштів, не зважаючи на очевидний характер порушень, що свідчить про їх бездіяльність, тобто нездійснення захисту інтересів держави та територіальної громади органами, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження.
Так, у постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 (п.58) вказано, що з листа Держуадитслужби дійсно випливає, що цей орган навіть після отримання інформації від прокурора про можливі порушення законодавства про публічні закупівлі не планував проводити перевірку і не збирався звертатися до суду, що дійсно може бути кваліфіковано як бездіяльність органу.
Таким чином, у прокуратури наявні підстави для представництва з огляду на незаконне використання бюджетних коштів шляхом укладення оспорюваних додаткових угод, на підставі яких сплачено кошти у надмірній сумі, і невжиття уповноваженим органом заходів щодо усунення таких порушень.
Прокурор також звертається з позовом в інтересах держави в особі Сумської обласної державної адміністрації (Сумської обласної військової адміністрації), виходячи з наступного.
Фінансування вказаної закупівлі здійснювалося за рахунок коштів обласного бюджету (лист КЗ СОР «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва» від 10.02.2025 №01-12/94).
Також, відповідно до п. 2.4 Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов`язань бюджетних установ, затвердженого наказом МФУ № 372 від 02.04.2014, повернення дебіторської заборгованості за минулі періоди здійснюється шляхом перерахунку коштів у доходи загального фонду відповідного бюджету.
Обласний бюджет – це план утворення і використання фінансових ресурсів, необхідних для забезпечення спільних інтересів територіальних громад, виконання місцевих програм, здійснення бюджетного вирівнювання.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань: забезпечення законності, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян; соціально-економічного розвитку відповідних територій; бюджету, фінансів та обліку; управління майном, приватизації, сприяння розвитку підприємництва та здійснення державної регуляторної політики; промисловості, сільського господарства, будівництва, транспорту і зв`язку; науки, освіти, культури, охорони здоров`я, фізкультури і спорту, сім`ї, жінок, молоді тощо.
Відповідно до ст. ст. 17, 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація забезпечує ефективне використання природних, трудових і фінансових ресурсів, здійснює фінансування підприємств, установ та організацій освіти, культури, науки, охорони здоров`я, фізичної культури і спорту, соціального захисту населення, переданих у встановленому законом порядку в управління місцевій державній адміністрації вищими органами державної та виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до Указу Президента України № №68/2022 від 24.02.2022 утворено Сумську обласну військову адміністрацію.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військові адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про критичну інфраструктуру», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Повноваження військових адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Пунктами 1, 2, 15 ч. 3 ст. 15 цього Закону визначено, що обласні військові адміністрації здійснюють на відповідній території повноваження, віднесені до їхньої компетенції цим Законом, а саме складання та затвердження відповідно районних, обласних бюджетів, внесення змін до них, затвердження звітів про їх виконання; розподілу переданих з державного бюджету коштів у вигляді дотацій, субвенцій відповідно між районними бюджетами, місцевими бюджетами міст обласного значення, сіл, селищ, міст районного значення, здійснення управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
У відповідності до підпункту 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2022 р. № 252 «Деякі питання формування та виконання місцевих бюджетів у період воєнного стану» обласні військові адміністрації затверджують місцеві бюджети, складені місцевими фінансовими органами, приймають за поданням місцевих фінансових органів рішення про внесення змін до рішень про місцеві бюджети, здійснюють без погодження відповідною комісією місцевої ради передачу бюджетних призначень від одного головного розпорядника бюджетних коштів до іншого, перерозподіл видатків бюджету і надання кредитів з бюджету за бюджетними програмами, включаючи резервний фонд бюджету, додаткові дотації та субвенції, у межах загального обсягу бюджетних призначень головного розпорядника бюджетних коштів, а також збільшення видатків розвитку за рахунок зменшення інших видатків (окремо за загальним та спеціальним фондами бюджету) за бюджетною програмою.
Враховуючи вищевикладене, Сумська обласна державна адміністрація (Сумська обласна військова адміністрація) є компетентним суб`єктом щодо захисту інтересів держави та наділена повноваженнями щодо реагування заходами цивільно-правового характеру.
На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» направлено відповідний лист-повідомлення до Сумської обласної військової адміністрації (Сумської обласної державної адміністрації) від 04.04.2025 № 50/3-2217вих-25, в якому зазначено про наявність порушення інтересів громади та запропоновано вжити заходів стосовно звернення до суду з метою стягнення надмірно сплачених коштів.
Від Сумської обласної державної адміністрації (Сумської обласної військової адміністрації) надійшла відповідь від 15.04.2025 №01-33/4965 на лист окружної прокуратури, з якої слідує, що Сумська ОДА позовну заяву до ТОВ «Темиргаз збут» (на даний час ТОВ «Дентол капітал стейл 2024») подавати не планує, оскільки не є засновником КЗ СОР «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва» та вказує на те, що не є стороною договору №9 від 01.02.2021 про постачання природного газу.
Крім того, прокурор звертається з позовом в інтересах держави в особі Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації (Сумської обласної військової адміністрації) з огляду на наступне.
Пунктом 1 ст. 22 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що місцева державна адміністрація реалізовує державну політику в галузі освіти.
Відповідно до п. 5 ст. 28 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Процедура закупівлі проводилась КЗ СОР «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва», що діє на підставі статуту, погодженого наказом Департаменту освіти і науки Сумської облдержадміністрації.
Відповідно до п. 1.1. Статуту КЗ СОР «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва» є комунальним закладом, управління яким здійснює Сумська обласна рада (Засновник), знаходиться в функціональному підпорядкуванні Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації.
Згідно п. 8.2. Статуту контроль за фінансово-господарською діяльністю Коледжу здійснює Засновник або Уповноважений ним орган.
Згідно п. 7.12. Статуту фінансування Коледжу здійснюється за рахунок надання відповідних освітніх субвенцій з державного бюджету, а також коштів місцевого бюджету та інших джерел, незаборонених законодавством.
Обсяг фінансування у Коледжі повинен забезпечувати покриття витрат, поряд з іншим, на оплату комунальних послуг та за спожиті енергоносії.
Відповідно до підпункту 9, 10 п. 3 Положення про Департамент освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Сумської обласної державної адміністрації від 07.10.2022, основними завданнями Департаменту є: координація діяльності закладів освіти, що належать до сфери управління Сумської обласної державної адміністрації, організація роботи з їх матеріально технічного забезпечення, функціональне управління закладами освіти, що є комунальною власністю Сумської обласної ради.
Згідно з підпунктом 82 п. 3 Положення про Департамент освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Сумської обласної державної адміністрації від 07.10.2022, завданнями Департаменту також є: забезпечення ефективного та цільового використання бюджетних коштів.
Фінансування оспорюваного договору публічної закупівлі здійснюється за рахунок коштів обласного бюджету. Оскільки укладення КЗ СОР «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва» оспорюваних угод здійснено з недотриманням вимог законодавства про публічні закупівлі, зазначене створює загрозу надмірного витрачання бюджетних коштів, а відтак порушує економічні інтереси держави та територіальних громад області.
У відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій.
Згідно п. 3, 4, 9 ч. 5 ст. 23 Бюджетного кодексу України отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством, здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі, здійснює контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів.
Головним розпорядником коштів, передбачених в обласному бюджеті на утримання КЗ СОР «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва» є Департамент освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації (лист Сумської обласної ради від 06.03.2025 №01-24/340).
З урахуванням наведеного надмірне витрачання коштів внаслідок укладення додаткових угод щодо збільшення ціни товару поніс саме Департамент освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, як головний розпорядник бюджетних коштів, який здійснює його фінансування.
Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, в тому числі і місцевих бюджетів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) угод, на підставі яких ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України має бути дотримано принцип ефективності та результативності при складанні та виконанні бюджетів де усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання послуг, гарантованих державою, місцевим самоврядуванням, при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.
Водночас правильність зазначення у якості позивача головного розпорядника бюджетних коштів підтверджується позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 09.08.2023 (справа №924/1283/21).
Зокрема, як зазначено у вказаній постанові, суд касаційної інстанції керувався висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.09.2022 у справі № 126/2157/19, згідно з якими у випадку, коли повернення майна (коштів) стороні правочину не відновлює права позивача, який не є стороною правочину, суд може застосувати інший, крім реституції, ефективний спосіб захисту порушеного права в межах заявлених позовних вимог.
Якщо позивачем у справі є розпорядник бюджетних коштів, то його правовий статус, повноваження, відповідальність визначаються положеннями Бюджетного кодексу України та Порядком складання, розгляду, затвердження та основними вимогами до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 (далі – Порядок № 228).
Так, абз. 1, 2 п. 5 Порядку № 228 визначено, що установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду.
Установи мають право брати бюджетні зобов`язання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.
За змістом абз. 2 п. 43 Порядку № 228, розпорядники мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.
Ураховуючи наведене, касаційний суд дійшов висновку, що навчальний заклад у спірних правовідносинах діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником товару (природного газу) в обсязі та в межах видатків, визначених селищною радою (розпорядником бюджетних коштів вищого рівня).
Згідно з ч. 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до ч. 6 цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів.
Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.
Таким чином, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вказав на те, що у цій справі апеляційний суд дійшов помилкових висновків про відмову у стягненні коштів на користь селищної ради з тих підстав, що остання не була стороною договору про закупівлю та додаткових угод до нього, а школа є окремою юридичною особою, що має власні рахунки і самостійно здійснює свою фінансово-господарську діяльність.
Водночас з урахуванням того, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб – мешканців селища, завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності, неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладання підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність підстав для стягнення безпідставно отриманих коштів за незаконними правочинами. 
Таким чином, враховуючи, що фінансування за оспорюваними додатковими угодами здійснюється за рахунок коштів обласного бюджету, належними позивачами у даній справі є Сумська обласна державна адміністрація (Сумська обласна військова адміністрація), Департамент освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації (Сумської обласної військової адміністрації) та Північно-східний офіс Державної аудиторської служби.
На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» направлено відповідний лист-повідомлення до Сумської обласної військової адміністрації (Сумської обласної державної адміністрації) від 04.04.2025 № 50/3-2217вих-25, в якому зазначено про наявність порушення інтересів держави та запропоновано вжити заходів стосовно звернення до суду з метою стягнення надмірно сплачених коштів.
Від Сумської обласної державної адміністрації (Сумської обласної військової адміністрації) надійшла відповідь від 15.04.2025 №01-33/4965 на лист окружної прокуратури, з якої слідує, що Сумська ОДА позовну заяву до ТОВ «Темиргаз збут» (на даний час - ТОВ «Дентол капітал стейл 2024») подавати не планує, оскільки не є засновником КЗ СОР «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва» та не є стороною договору №9 від 01.02.2021 про постачання природного газу.
Конотопською окружною прокуратурою, з метою спонукання Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації вжити заходи стосовно звернення до суду для стягнення надмірно сплачених коштів за вказаним договором, на адресу останнього надіслано лист від 12.03.2025 № 50/3-1687вих-25.
У листі Департамент освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 24.03.2025 №02-15/1675 повідомив, що Департамент не буде звертатися до суду з позовом оскільки, Департамент не здійснює представницьких функцій.
Крім того, Конотопською окружною прокуратурою до Північно–східного офісу Держаудитслужби та Управління Північного офісу Держаудитслужби в Сумській області спрямовувався лист від 22.04.2025 за №50/3-2633вих-25 з пропозицією звернутися до суду самостійно про визнання додаткових угод недійними та стягнення сплачених на їх підставі коштів, оскільки управлінням проводився моніторинг вказаної закупівлі.
Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Сумській області листом від 23.04.2025 №201825-17/901-2025 повідомлено, що в Управління наразі відсутні правові підстави для звернення до суду з позовом. Разом з тим, вказаним листом зазначено, що управління підтримує наміри прокуратури щодо вжиття заходів представницького характеру.
Вказане свідчить про нездійснення Сумською обласною військовою адміністрацією (Сумською обласною державною адміністрацією), Департаментом освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації (Сумської обласної військової адміністрації) та Північно-східного офісу Державної аудиторської служби, як уповноваженими органами у спірних правовідносинах, захисту інтересів держави у встановленому законом порядку.
Прокурором розцінена така поведінка позивачів як нездійснення уповноваженим органом, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, захисту інтересів держави. А тому, така усвідомлена пасивна поведінка позивачів є достатньою підставою для звернення прокурора до суду для захисту інтересів держави.
Вказане свідчить про нездійснення суб`єктом владних повноважень захисту законних інтересів держави та відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є виключною підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру та пред`явлення відповідного позову, ураховуючи, що інтереси держави на цей час залишаються незахищеними.
Таким чином, прокурор, звертаючись з позовом, зазначив підстави для представництва прокурором інтересів держави та підтвердив їх наявність.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.
Комунальним закладом Сумської обласної ради «Путивльський педагогічний фаховий коледж імені С.В. Руднєва» (далі - КЗ СОР «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва») на початку 2021 року проведено закупівлю природного газу (режим доступу: https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2020-12-30-001592-b).
Єдиним критерієм вибору переможця згідно даної закупівлі є ціна (питома вага критерію – 100%).
У відкритих торгах взяло участь шість учасників: ТОВ «Темиргаз збут», ТОВ «Сервіс груп ЛТД», ТОВ «Галузеве підприємство «Промсервіс», ТОВ «Ернерінг», ТОВ «Екотехінвест» та ТОВ «Сумигаз збут».
За результатами проведення процедури закупівлі, 01.02.2021 між КЗ СОР «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва» та ТОВ «Темиргаз збут» (17.07.2024 назву змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дентол капітал стейл 2024» за рішенням єдиного учасника ТОВ «Темиргаз збут» №17/07/2024, а.с. 30) укладено договір про постачання природного газу споживачу за № 9 (далі – Договір) на загальну суму 818 395,00 грн (з ПДВ).
Згідно з п. 7.1 Договору, загальна вартість цього Договору становить 813 395,00 грн (з ПДВ).
Пунктом 3.1 визначено, що поставка природного газу здійснюється в обсязі 136400 м3.
Фактична ціна купованого Споживачем природного газу за 1000 м3 становить 5999,96 грн з урахуванням ПДВ.
Відповідно до п. 15.1, Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє в частині постачання газу до 31.12.2021 (включно), а в частині розрахунків – до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.
Відповідно до п. 7.2 Договору, ціна може змінюватись протягом строку його дії. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору.
Разом з тим, постачання природного газу за ціною, визначеної в Договорі, практично не здійснювалось.
Так, між ТОВ «Темиргаз збут» та КЗ СОР «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва» укладено низку додаткових угод, якими суттєво збільшено первісну ціну товару в Договорі, яка була визначена за результатами відкритих торгів.
Зокрема, до Договору сторонами укладено 5 додаткових угод, 4 з яких стосуються збільшення фактичної ціни (тарифу) з одночасним зменшенням обсягу постачання, зокрема:
- додатковою угодою № 1 від 15.02.2021 у зв`язку з подорожчанням вартості газопостачання на ринку в бік збільшення та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», сторони домовились змінити ціну за постачання газу за 1 м. куб. з 5 999, 96 грн з ПДВ на 6 599,96 грн, тобто на 10% від ціни, визначеної договором, а також, зменшено обсяг постачання – 124 000,06061 м3 (угода розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.02.2021);
- додатковою угодою № 2 від 16.02.2021, у зв`язку з коливанням ціни газопостачання на ринку, збільшено фактичну ціну (тариф) до 7 259,96 грн з ПДВ за 1 м3, тобто на 21% від ціни, визначеної договором, а також, зменшено обсяг постачання – 112 727 м3 (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.02.2021);
- додатковою угодою № 3 від 17.02.2021, у зв`язку з коливанням ціни газопостачання на ринку, змінено фактичну ціну (тариф) до 7 985,96 грн з ПДВ за 1 м3, тобто на 33,1 % від ціни, визначеної договором, а також, зменшено обсяг постачання – 102 479 м3 (угода розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.02.2021);
- додатковою угодою № 4 від 18.02.2021, у зв`язку з коливанням ціни газопостачання на ринку, змінено фактичну ціну (тариф) до 8 784,54 грн з ПДВ за 1 м3, тобто на 46,41 % від ціни, визначеної договором, а також, зменшено обсяг постачання – 93 162 м3 (угода розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.02.2021);
- додатковою угодою № 5 від 31.05.2021, прийнято рішення про розірвання Договору на постачання природного газу з 31.05.2021.
В обґрунтування позовних вимог, прокурор зазначає, що додатковими угодами № 2-4 до Договору безпідставно внесені зміни до істотних умов Договору, якими змінено ціну за 1 м3 (збільшено на 46,41 %) від ціни, визначеної договором, та зменшено обсяг постачання, чим порушено вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Вирішуючи спір у даній справі суд керується наступним:
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України «Про публічні закупівлі».
Метою Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено, що договір про закупівлю – це договір, що укладається між замовником і учасником торгів за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.
У цій справі, як вже раніше зазначалося, сторони уклали договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону (в редакції на момент укладення додаткової угоди №2) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Верховним Судом у справі №927/491/19 зазначено, що обмеження у 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни, та від кількості підписаних додаткових угод.
Таким чином, збільшення ціни за одиницю товару більш ніж на 10% від визначеної в договорі у будь-якому випадку суперечить п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Аналогічні порушення допущені при підписанні усіх інших оспорюваних додаткових угод №№ 3-4.
Отже, підписання сторонами додаткових угод до Договору, зокрема № 2-4 призвело до необґрунтованого збільшення ціни (тарифу) постачання природного газу понад 10%, а в цілому на 46,41%, що відповідно порушує вимоги чинного законодавства та не відповідає приписам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону.
Таким чином, оспорюванні додаткові угоди, якими підвищено ціну на електричну енергію укладені в порушення вимог ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та повинні бути визнані недійсними з огляду на наступне.
Законом України «Про публічні закупівлі» встановлюються правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.
Одними з основних засад (принципів) бюджетного законодавства та Закону України «Про публічні закупівлі» є максимальна економія, ефективність та пропорційність, добросовісна конкуренція серед учасників.
На момент підписання Договору Відповідачеві було відомо про ціни на постачання природного газу, що існували на ринку. Підписавши Договір, Відповідач погодився з його умовами, в тому числі щодо ціни товару.
Поряд із цим, TOB «Темиргаз збут» мало право відмовитися від укладення відповідного договору згідно з ч. 7 ст. 33 Закону України «Про публічні закупівлі», в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, однак не скористалося цим.
Тож рішення Відповідача 2 про підписання договору є його добровільним волевиявленням, про те, що він згоден на умови договору, в тому числі ціну за одиницю товару на день підписання договору.
Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» в редакції на час укладення договору).
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 656 Цивільного кодексу України, до договору купівлі- продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі- продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.
Згідно із частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.
Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону № 922-VIII умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Із системного тлумачення наведених норм ЦК України та Закону № 922-VIII вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону № 922-VIII, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Наведене підтверджується також історичним тлумаченням норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII. У цьому Законі в редакції до 19 квітня 2020 року норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 була викладена в статті 36 та мала такий зміст: «Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі».
Отже, вказана норма Закону № 922-VIII в редакції до 19 квітня 2020 року не дозволяла зміни ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю, проте не обмежувала сторони в можливості багато разів змінювати (не було обмежень щодо строків зміни ціни) таку ціну протягом дії договору в межах встановлених 10% у разі коливання ціни такого товару на ринку.
Зазначена норма була змінена Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель» № 114-IX від 18 вересня 2019 року (далі - Закон № 114-ІХ), яким Закон № 922-VIII було викладено в новій редакції. У новій редакції зазначена норма була викладена в пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII та доповнена умовою, що така зміна ціни в бік збільшення не може відбуватись частіше ніж один раз на 90 днів, крім закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії.
Отже, в новій редакції норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не змінила свого змісту щодо розміру зміни ціни за одиницю товару (не більше ніж на 10% від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю), проте була доповнена умовою, яка обмежила строки зміни такої ціни, а саме не частіше ніж один раз на 90 днів.
Як убачається з пояснювальної записки до проєкту Закону № 114-ІХ, метою його прийняття було удосконалення системи публічних закупівель, спрямованої на розвиток конкурентного середовища та добросовісної конкуренції у сфері закупівель, а також забезпечення виконання міжнародних зобов`язань України у сфері публічних закупівель, у тому числі протидії «ціновому демпінгу» коли учасник процедури закупівлі пропонує значно занижену ціну товару, щоб перемогти, а потім через додаткові угоди суттєво збільшує ціну товару та відповідно зменшує обсяг закупівлі, чим нівелює результати публічної закупівлі.
За такої мети очевидно, що зміни, внесені законодавцем Законом № 114-ІХ у вказану норму пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель використовувати «ціновий демпінг» з подальшим збільшенням ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю.
У абзаці 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Отже, Закон встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст. 41 Закону, зокрема, - у випадку коливання цін товару на ринку чи то у бік збільшення, чи у бік зменшення, що надає сторонам право змінювати умови договору щодо ціни товару, при цьому пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку, не більше ніж на 10% та не збільшуючи загальну суму договору.
Тобто, неухильним аспектом при застосуванні п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону при збільшенні ціни за одиницю товару є підтвердження (наявність) факту коливання ціни такого товару на ринку та встановлення саме пропорції такого коливання.
Аналогічну правову позицію щодо підстав зміни ціни за одиницю товару у договорі про закупівлю підтримав суд касаційної інстанції (постанови Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №903/383/22, від 16.02.2023 у справі №903/366/22, від 09.06.2022 у справі №927/636/21 та від 07.12.2022 у справі №927/189/22.
Так, суди переглядаючи справи за касаційними скаргами відповідачів погодились із висновками судів апеляційної інстанції, що сторони у випадку коливання цін на ринку (як в бік зменшення, так і в бік збільшення ціни) наділені правом вносити зміни до ціни товару декілька разів, але не більше, ніж на 10% від ціни за одиницю товару, і такі зміни сторони вносять з урахуванням вже внесених попередніх змін.
До того ж, законодавець не пов`язує підвищення закупівельних цін для постачальника як підставу для зміни істотних умов договору про закупівлю, передбачену ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 звертає увагу, що право тлумачити норму права є виключним правом суду.
У цій же постанові Верховний Суд зазначає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод) (п. 123-124 постанови ВСУ від 18.06.2021 у справі № 927/491/19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 виснувала, що сторони договору про закупівлю електричної енергії можуть неодноразово збільшувати ціну товару в разі її коливань на ринку, але не більше, ніж на 10% від ціни, визначеної при укладанні договору також і у випадку закупівлі бензину і дизельного палива, природного газу та електричної енергії. 
У даному випадку, сторонами вносилися зміни до договору, що призвело до підвищення ціни в цілому на 46,41% порівняно з первинною ціною Договору.
Так сторонами всупереч інтересів держави без належного підтвердження підстав, в порушення норм та положень укладеного Договору, підписано додаткові угоди № 2-4 до Договору №9 від 01.02.2021, якими суттєво збільшено ціну за одиницю товару, що, в свою чергу, не відповідає вимогам тендерної документації та очікуванням замовника щодо економного витрачання бюджетних коштів.
Враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку, що при укладенні КЗ СОР «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Темиргаз збут» додаткових угод №2-4 до договору про постачання природного газу споживачу №9 від 01.02.2021, сторони не дотримали вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки безпідставно змінили істотні умови Договору, кожного разу при укладенні Додаткових угод сторонами договору належним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни постачання природного газу в період виконання умов договору. Сторонами договору не підтверджено належними доказами коливання ціни постачання природного газу і під час розгляду цієї справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів. 
Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
У той же час, ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього кодексу.
Враховуючи те, що додаткові угоди №2-4 до договору про постачання природного газу споживачу №9 від 01.02.2021 укладено з порушенням вимог п. 2 ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», то відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України, вказані додаткові угоди підлягають визнанню недійсними.
Оскільки Додаткові угоди №2-4 визнаються недійсними, сторони повинні керуватись умовами договору щодо ціни природного газу, встановленій саме у договорі та додаткової угоди №1. 
Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У ст. 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Відповідно до ч.1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК України.
З матеріалів справи вбачається, що КЗ СОР «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва», на підставі додаткових угод №№ 2, 3, 4 до Договору фактично отримано (згідно з актами прийняття-передачі природного газу):
- за лютий 2021 року (акт від 16.03.2021 №10) – 25,64014 тис. м3 на загальну суму (з ПДВ) 225 237,46 грн, за фактичною ціною 7 320,47 грн та ПДВ 20% (1464,10 грн), визначеною згідно з додатковою угодою № 4 від 18.02.2021;
- за березень 2021 року (акт від 07.04.2021 №11) – 15,24115 тис. м3 на загальну суму (з ПДВ) 133 886,94 грн, за фактичною ціною 7320,47 грн з ПДВ 20% (1464,10 грн), визначеною згідно з додатковою угодою № 4 від 18.02.2021;
- за квітень 2021 року (акт від 14.05.2021 №12) – 2,73445 тис. м3 на загальну суму (з ПДВ) 24 886,14 грн, за фактичною ціною 7 320,47 грн та ПДВ 20% (1464,10 грн), визначеною згідно з додатковою угодою № 4 від 18.02.2021.
Відповідно до поданого прокурором розрахунку загальний розмір зайво сплачених коштів становить 96 148, 33 грн.
Зазначена сума обрахована як різниця між сумою коштів, які фактично перераховано TOB «Темиргаз збут» за природний газ по цінам згідно оспорюваних додаткових угод №№2-4 та вартістю природного газу, виходячи з ціни з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 до Договору.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що у результаті підписання Додаткових угод №№2-4 у надмірному розмірі сплачено на користь ТОВ «Темиргаз збут» бюджетні кошти у сумі 96148,33 грн, чим порушено інтереси держави, а тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача 2 на користь Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, а позов в цій частині задоволенню.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування під час розгляду справи категорій стандартів доказування - правил, які дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
Тобто обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосований Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позивних вимог Прокурором та задоволення їх у повному обсязі.
Розподіл судових витрат між сторонам.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи те, що судом позовні вимоги задоволені повністю, то витрати зі сплати судового збору в розмірі 9689 грн 60 коп. покладаються на відповідача 2.
Керуючись ст. ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд
В И Р І Ш И В :
1. Позов Керівника Конотопської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: 1. Північно-Східного офісу Держаудитслужби, 2. Сумської обласної державної адміністрації, 3. Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації до відповідачів: 1. Комунального закладу Сумської обласної ради «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва», 2. Товариства з обмеженою відповідальністю “Дентол капітал стейл 2024” про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 96148,33 грн – задовольнити повністю.
2. Визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 15.02.2021 до договору про постачання природного газу від 01.02.2021 № 9, укладеного між комунальним закладом Сумської обласної ради «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва» та товариством з обмеженою відповідальністю «Темиргаз збут» (ТОВ «Дентол капітал стейл 2024»).
3. Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 16.02.2021 до договору про постачання природного газу від 01.02.2021 № 9, укладеного між комунальним закладом Сумської обласної ради «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва» та товариством з обмеженою відповідальністю «Темиргаз збут» (ТОВ «Дентол капітал стейл 2024»).
4. Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 17.02.2021 до договору про постачання природного газу від 01.02.2021 № 9, укладеного між комунальним закладом Сумської обласної ради «Путивльський педагогічний фаховий коледж ім. С.В. Руднєва» та товариством з обмеженою відповідальністю «Темиргаз збут» (ТОВ «Дентол капітал стейл 2024»)
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дентол капітал стейл 2024» (вул. Бориспільська, буд. 9, м. Київ, 02099, код ЄДРПОУ 41351104) на користь Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації (пр-т Свободи, 38, м. Суми, 40016, код ЄДРПОУ 39399524) безпідставно сплачені кошти в сумі 96148 грн 33 коп.
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дентол капітал стейл 2024» (вул. Бориспільська, буд. 9, м. Київ, 02099, код ЄДРПОУ 41351104) на користь Сумської обласної прокуратури (вул. Г.Кондратьєва, буд. 33, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 03527891) 9689 грн 60 коп. витрат по сплаті судового збору.
7. Видати Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, Сумській обласні прокуратурі накази після набрання рішенням законної сили.
8. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
9. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повні реквізити сторін зазначені у п.п.5-6 резолютивної частини даного рішення.
Повне судове рішення складено 21.01.2026.

Суддя	О.Ю. Резніченко