ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21046/20 Суддя (судді) першої інстанції: Токарева Марія Сергіївна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді Коротких А.Ю.,
суддів Сорочка Є.О.,
Чаку Є.В.,
при секретарі Братиці К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту промисловості та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Київська міська державна адміністрація про визнання протиправним та скасування наказу,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту промисловості та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Київська міська державна адміністрація про визнання протиправним та скасування наказу, в якому просила: 
визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03.08.2020 №93/к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади заступника директора Департаменту начальника управління промисловості та інноваційної політики Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);
поновити ОСОБА_1 на попередній роботі, аналогічній за обсягом та переліком функціональних завдань та обов`язків на день ухвалення судом рішення, посаді заступника директора Департаменту начальника управління промисловості начальника управління промисловості та інноваційної політики Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з 03.08.2020 року;
стягнути з Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу згідно порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою ПКМУ від 08.02.1995 року №100 з урахуванням п. 10, з 03.08.2020 року по день фактичного поновлення на роботі.
На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №825-IX (в редакції Закону №3863-ІХ) та Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 року №399, проведено автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України. За його результатами справу передано на розгляд та вирішення Житомирському окружному адміністративному суду.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити повністю. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
18 липня 2025 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача, в якому останній просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши учасників справи, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що позивача наказом Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №86-к/тр від 12.06.2019 року призначено на посаду заступника начальника управління регуляторної політики та підприємництва Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника або її фактичного виходу на роботу з випробуванням строком два місяці.
12.11.2019 року наказом Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Відповідач) №196-к/тр від 11.11.2019 року позивача призначено на посаду заступника директора Департаменту - начальника управління промисловості та інноваційної політики у зв`язку з просуванням по службі шляхом зайняття вищої посади за результатами конкурсу.
Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 червня 2020 року № 826 «Про внесення змін до структури Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» внесено зміни до структури Департаменту.
Наказом виконувача обов`язків директора Департаменту від 01 липня 2020 року № 49-3 структуру, затверджену в новій редакції вищезазначеним Розпорядженням, введено в дію з 01 липня 2020 року.
З 01 липня 2020 року було введено в дію штатний розпис Департаменту (наказ від 01 липня 2020 року № 50-з).
01 липня 2020 року позивачу було вручено повідомлення про наступне вивільнення та одночасно запропоновано вакантну посаду головного спеціаліста з внутрішнього аудиту Департаменту. Від запропонованої посади ОСОБА_1 відмовилася.
Наказом Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 03 серпня 2020 року №93-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора Департаменту - начальника управління промисловості та інноваційної політики у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.
Вважаючи спірний наказ незаконним, виданим в порушення вимог законодавства про державну службу та трудового законодавства, позивач звернулася із позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями статті 3 Закону України «Про державну службу»(далі -Закон № 889-VIII) регламентовано, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Частиною 3 вказаної норми визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Частиною третьою статті 87 наведеного Закону у редакції, чинній станом на час винесення оскаржуваного наказу встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1та1-1частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу (абзац четвертий ч. 3ст. 87 Закону у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).
Таким чином, пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» визначені підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, а саме: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Так, підставою для припинення державної служби та звільнення з роботи позивача стало скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до штатного розпису на 2020 рік Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), затвердженого 01.01.2020 року, загальна чисельність штатних посад становила 62.
До вказаної структури входило управління промисловості та інноваційної політики та була передбачена посада заступника директора департаменту -начальник управління. Окремо штатним розписом передбачено управління регуляторної політики та підприємництва.
Згідно структури та штатного розпису Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), уведених в дію наказом відповідача від 01.07.2020 року №49-з «Про введення в дію структури Державної служби морського та річкового транспорту України», від 02.10.2020 року № 256 «Про введення в дію штатного розпису Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)», з 01.07.2020 року загальна чисельність штатних посад відповідача становить 62.
Водночас, у штатному розписі з 01.07.2020 року передбачено управління промисловості, підприємництва та регуляторної політики. Тобто здійснено об`єднання управління промисловості та інноваційної політики та управління регуляторної політики та підприємництва. У зв`язку з чим, у штатному розписі відсутня посада, яку займала ОСОБА_1 ..
Отже, викладене свідчить про зміни структури та штату Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) без скорочення штату державних службовців, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" зумовило виникнення підстави для припинення державної служби позивача та звільнення.
Департамент промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) не здійснював фактичне скорочення чисельності штату, оскільки підставою для звільнення ОСОБА_1 в оскаржуваному наказі зазначено не скорочення чисельності або штату державних службовців, а саме скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців, що відповідає приписам п. 1 ч. 1ст. 87 Закону України № 889- VIII.
Відтак, в межах спірних правовідносин встановлено наявність законних підстав для припинення державної служби позивача відповідно п. 1 ч. 1ст. 87 Закону України "Про державну службу" № 889- VIII.
Щодо доводів позивача стосовно неврахування відповідачем положень законодавства та переважного права позивача щодо залишення на роботі, слід зазначити, що 02 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України від 12 грудня 2019 року №378-IX, яким внесено зміни до Кодексу законів про працю України та викладено його у новій редакції. Так, нормами зазначеного Закону змінено порядок скорочення державних службовців.
Зокрема, відповідно до частини 6 статті 49-2 Кодексу законів про працю України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року №440-ІХвнесені аналогічні зміни в Закон України «Про державну службу», який набрав чинності 13 лютого 2020 року.
Отже, після внесення Законом України від 14 січня 2020 року № 440-IXзмін у Закон України «Про державну службу», норми частини 3статті 49-2 Кодексу законів про працю України в частині обов`язку власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації на державних службовців не поширюються.
Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/202 зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.
Положеннями частини 3статті 5 Закону України «Про державну службу» визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.
Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону України «Про державну службу», на час прийняття оскаржуваного наказу було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку із скороченням посади державної служби, то в даному випадку саме норми спеціального законодавства підлягали застосуванню.
Тому доводи позивача про порушення відповідачем вимог ч.6 статті 49-2 КЗпП України щодо проведення консультацій з первинною профспілковою організацією за місяць до того, як приймати рішення про упорядкування структури, безпідставні, оскільки спеціальним законодавством не встановлено такого обов`язку для відповідача.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач при попередженні про наступне вивільнення запропонував ОСОБА_1 посаду головного спеціаліста з внутрішнього аудиту Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Однак, позивач була не згодна з переведенням на запропоновану посаду. В позовній заяві позивач вказує, що запропонована посада в іншій категорії та в іншій групі оплати праці вважається істотними змінами умов праці.
Норми ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» не скасовувались та неконституційними не визнавались, а відтак немає підстав вважати, що відповідач діяв неправомірно, не запропонувавши позивачу будь-яку вакантну посаду державної служби, оскільки це є правом державного органу, а не обов`язком.
З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2020 року позивачу вручено попередження про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису відповідно до вимог пункту 1 частини першої та частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу", на якому міститься особистий підпис ОСОБА_1 ..
Відтак, у подальшому наказом від 03.08.2020 року № 93-к/тр "Про звільнення ОСОБА_1 " позивачку звільнено з займаної посади з дотриманням встановленої законом процедури.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 640/11024/20.
Скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, як підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, відповідно до пункту 1 ч. 1ст. 87 Закону України «Про державну службу», не містить будь-яких додаткових умов припинення державної служби та є самостійною і достатньою підставою для її припинення.
Підставою для звільнення позивача із займаної посади є скорочення посади, яку обіймав позивач, внаслідок зміни структури і штатного розпису Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради без скорочення чисельності державних службовців на підставі розпорядження від 11.06.2020 року №826 «Про внесення змін до структури Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» та наказів від 01.07.2020 року №49-з «Про введення в дію структури Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» та №50-з «Про введення в дію штатного розпису Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» .
При цьому в матеріалах справи відсутні докази скасування наказів від 01.07.2020 року №49-з «Про введення в дію структури Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» та №50-з «Про введення в дію штатного розпису Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)», факту наявності таких обставин учасниками справи не доводилось та судом не встановлено.
Основними обставинами, які підлягають перевірці адміністративним судом у контексті спірних правовідносин, є дотримання суб`єктом призначення або керівником державної служби умов для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта, а саме: «попередження державного службовця про наступне звільнення у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів» та наявність «зміни структури або штатного розпису державного органу».
Суд враховує, що Верховним Судом в постановах від 06.07.2021 у справі №640/1627/20, від 06.07.2021 у справі №640/3456/20, від 26.05.2021 у справі №260/261/20 висловлено правову позицію щодо застосування пункту 1 частини 1статті 87 Закону України «Про державну службу», та зокрема вказано, що пріоритетними нормами є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Верховним Судом зроблено висновок про те, що «наступними змінами до цієї статті, внесені згідно із Законами України від 14.01.2020 №440-ІХ, якими законодавець урегулював особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, зокрема в частині строку попередження про наступне звільнення, пропозицій посад державної служби та визначення випадків застосування законодавства про працю».
Враховуючи вищевикладене, на момент звільнення позивача процедура вивільнення повністю врегульована Законом України «Про державну службу», а це свідчить про відсутність підстав для застосування ст.ст.40,42,49-2 КЗпП України.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочка Є.О.

Чаку Є.В.

Повний текст виготовлено: 28 січня 2026 року.