ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 р. 	Справа № 640/8313/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 640/8313/21
за позовом ОСОБА_1 
до  Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України   
про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного агенства з енергоефективності та енергозбереження України (далі по тексту – відповідач), в якому просив суд: 
- визнати протиправними дії Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України (Держенергоефективності) щодо незарахування до стажу державної служби період проходження ОСОБА_1 служби в органах внутрішніх справ, що дає право на одержання надбавки за вислугу років до заробітної плати;
- зобов`язати Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України (Держенергоефективності) зарахувати до стажу державної служби період проходження ОСОБА_1 служби в Національній академії внутрішніх справ з 01.09.2012 по 18.06.2016.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії прийнято до розгляду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 по справі № 640/8313/21 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного агенства з енергоефективності та енергозбереження України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії – відмовлено.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи та порушення норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 у справі № 640/8313/21 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач стверджує, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи та помилково поклав в основу рішення положення Методики № 270/551, надавши їй пріоритет над актами вищої юридичної сили. На думку апелянта, саме Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановами Кабінету Міністрів України № 283 та № 229, підлягає застосуванню, оскільки прямо передбачає зарахування до стажу державної служби часу перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання, тоді як Методика має допоміжний, а не нормативно-визначальний характер.
Апелянт наголошує, що висновок суду першої інстанції про відсутність у нього спеціального звання у період навчання в Національній академії внутрішніх справ є помилковим та не відповідає матеріалам справи. З наданого витягу з послужного списку вбачається, що у спірний період позивачу було присвоєно спеціальні звання «рядовий міліції» та згодом «рядовий поліції», а відтак він перебував у кадрах органів внутрішніх справ та проходив службу з присвоєнням спеціальних звань, а не лише навчався як цивільний студент.
Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до Закону України «Про міліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ навчання у відомчих навчальних закладах МВС прирівнювалося до проходження служби, а на курсантів поширювалися права, обов`язки, гарантії та дисциплінарна відповідальність працівників міліції. Спірні періоди були зараховані до вислуги років у системі МВС та Національної поліції, що підтверджує безперервність проходження служби в органах внутрішніх справ.
Також апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушення його прав, оскільки стаж державної служби безпосередньо впливає на розмір надбавки за вислугу років та інші трудові гарантії, передбачені Законом України «Про державну службу». За таких обставин відмова відповідача у зарахуванні періоду служби (навчання) в Національній академії внутрішніх справ до стажу державної служби, на переконання апелянта, є безпідставною та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, як законне та обґрунтоване. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував на посаді головного спеціаліста відділу нормативно-методичного забезпечення Юридичного департаменту Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України.
В період з 01.09.2012 по 18.06.2016, ОСОБА_1 проходив службу у Національній академії внутрішніх справ, як курсант.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування до стажу державної служби періоду проходження позивачем служби в Національній академії внутрішніх справ з 01.09.2012 по 18.06.2016, останній звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується лише служба осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ за умови присвоєння їм спеціальних звань, тоді як у спірний період позивач проходив навчання в Національній академії внутрішніх справ у статусі курсанта без присвоєння спеціального звання міліції. Крім того, за правилами підпункту 3.2 пункту 3 Методики № 270/551 служба осіб у навчальних закладах МВС не включається до стажу державної служби, а положення Закону України «Про Національну поліцію» не підлягають застосуванню, оскільки заклади вищої освіти МВС не входять до системи органів поліції. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для зарахування спірного періоду до стажу державної служби.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
01 травня 2016 року вступив в силу Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), відповідно до ст. 1 якого державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апаратів щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.
Пунктом 7 частини 2 статті 46 Закону № 889-VIII визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Під час спірного періоду посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби, було визначено постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 "Про порядок обчислення стажу державної служби".
Пунктом 2 Порядку № 283 було визначено, що до стажу державної служби, зокрема, зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Також до стажу державної служби включається час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ (п. 3 Порядку № 283).
Отже, системний аналіз пунктів 2 та 3 Порядку № 283 свідчить, що визначальною умовою зарахування відповідного періоду до стажу державної служби є факт перебування особи на посаді рядового чи начальницького складу з присвоєнням спеціального звання, а не сам по собі факт навчання у відомчому навчальному закладі.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії витягу з послужного списку особової справи № 879 ОСОБА_1 (а.с. 7-зворот), у період з 01.09.2012 по 18.06.2016 позивач проходив навчання у Національній академії внутрішніх справ на посаді курсанта. При цьому зазначений документ, як і інші надані до матеріалів справи докази, не містить відомостей про присвоєння позивачу у цей період спеціального звання міліції, що унеможливлює віднесення такого періоду до служби на посадах рядового чи начальницького складу у розумінні Порядку № 283.
Крім того, за правилами підпункту 3.2 пункту 3 Методики щодо зарахування (включення) до стажу державної служби періодів роботи (служби) колишніх працівників і осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Головного управління державної служби України та Міністерством праці та соціальної політики України від 12 жовтня 2007 року № 270/551, служба осіб на посадах рядового і начальницького складу у навчальних і наукових закладах МВС СРСР, МВС УРСР чи інших республік СРСР до стажу державної служби не включається. Зазначена Методика не суперечить Порядку № 283, а конкретизує порядок його застосування у відповідній категорії правовідносин.
Посилання позивача на положення Закону України «Про Національну поліцію» колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до статті 59 цього Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру та зараховується до стажу державної служби лише у разі проходження служби поліцейськими. Водночас згідно зі статтею 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають виключно центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції, тоді як заклади вищої освіти Міністерства внутрішніх справ України не входять до структури органів поліції, а відтак перебування особи на навчанні у таких закладах не може ототожнюватися з проходженням служби в поліції.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно надав пріоритет Методики № 270/551 над Порядками № 283 та № 229, є необґрунтованими, оскільки суд виходив саме з положень Порядку № 283 як акта вищої юридичної сили, а Методика застосовувалась лише як акт, що деталізує порядок обчислення стажу державної служби для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та не змінює визначених законодавством умов зарахування такого стажу.
Не заслуговують на увагу й твердження апелянта щодо помилковості висновку суду про відсутність у нього спеціального звання у спірний період, оскільки встановлені судом обставини свідчать, що позивач у період з 01.09.2012 по 18.06.2016 перебував на посаді курсанта Національної академії внутрішніх справ, а сам факт присвоєння спеціального звання не є тотожним проходженню служби на посадах рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ у розумінні пунктів 2, 3 Порядку № 283, що є необхідною умовою для зарахування відповідного періоду до стажу державної служби.
Посилання апелянта на норми Закону України «Про міліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ також не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки поширення на курсантів окремих прав, обов`язків та гарантій працівників міліції не змінює правової природи навчання у відомчому закладі освіти та не свідчить про проходження служби на посадах, що зараховуються до стажу державної служби; до того ж чинним законодавством прямо передбачено, що періоди навчання у навчальних закладах МВС не включаються до такого стажу.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зарахування до стажу державної служби періоду перебування позивача курсантом Національної академії внутрішніх справ з 01.09.2012 по 18.06.2016, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують законності й обґрунтованості оскаржуваного рішення.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 по справі № 640/8313/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.В. Присяжнюк