ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 січня 2026 року 
м. Київ 

справа № 752/12956/21

провадження № 61-123св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач -Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року у складі судді Машкевич К. В. та постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Мостової Г. І., Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф.,

ВСТАНОВИВ: 

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що КП «Київтеплоенерго» з 01 травня 2018 року здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року, укладеного з ПАТ «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» прийняло право вимоги до відповідачки з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води.

Квартира АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Проте відповідачка своєчасно не сплачувала за спожиті послуги, у зв`язку із чим утворилася заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Посилалося на те, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань утворилася заборгованість з оплати послуг, що є підставою для її стягнення у судовому порядку. При цьому від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася).

Ураховуючи наведене, КП «Київтеплоенерго» просило суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 17 133,38 грн; заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6 297,73 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 58 794,83 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 10 797,34 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року позов КП «Київтеплоенерго» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 17 133,38 грн; заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6 297,73 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 58 794,83 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 10 797,34 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власницею квартири  АДРЕСА_1 , зареєстрована у вказаній квартирі та є споживачем житлово-комунальних послуг, які надає КП «Київтеплоенерго».

Ураховуючи, що відповідачка належно не виконувала зобов`язання щодо оплати за спожиті нею послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість, районний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову КП «Київтеплоенерго».

Суд першої інстанції розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) за наявними у справі матеріалами, вказавши, що відповідачка відзив на позовну заяву не подала.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, у жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року.
Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року - без змін.

Апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 та залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, розглядаючи справу у письмовому провадженні, виходив із того, що районним судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції відхилив доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про безпідставність стягнення з неї заборгованості за послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у зв`язку із тим, що вона не була споживачем наданих послуг та не проживала у належній їй на праві власності квартирі, оскільки положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, незалежно від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні.

Апеляційний суд вважав безпідставними посилання відповідачки на те, що квартира  АДРЕСА_1 не підключена до системи опалення будинку, оскільки  ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів відключення вказаної квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.

При цьому доводи  ОСОБА_1 щодо необізнаності про відкриття провадження у справі у зв`язку із неотриманням ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі та ухвалення районним судом рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційний суд не досліджував та до уваги не взяв.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року, постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Усічні 2025 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задоволено та заявнику поновлено строк на касаційне оскарження судового рішення, а касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, яка є малозначною, проте касаційна скарга містить посилання на те, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, й має виняткове значення для заявника (підпункти а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України); витребувано цивільну справу із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу.

У квітні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягають скасуванню. Посилається на те, що вона не була належно повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, не отримувала копію ухвали про відкриття провадження у справі, оскільки районний суд надсилав всі процесуальні документи по справі не за адресою її реєстрації та фактичного проживання, а за місцем знаходження належної їй на праві власності квартири, внаслідок чого вона була позбавлена можливості подати відзив на позовну заяву, інші заяви по суті справи, що призвело до неправильного вирішення справи, унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та є порушенням принципів рівності та змагальності учасників процесу.

Крім того, порушення її прав як відповідача на участь у справі в суді першої інстанції призвело до позбавлення її права на апеляційне оскарження судового рішення у встановлений процесуальним законом строк. 

При цьому, в ухвалі від 21 листопада 2023 року про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття провадження у справі за її апеляційної скаргою на рішення суду першої інстанції Київський апеляційний суд встановив, що матеріали справи не містять відомостей щодо обізнаності відповідачки про розгляд справи судом першої інстанції. Апеляційним судом залишено поза увагу той факт, що розгляд справи в районному суді відбувся за її відсутності, оскільки вона не була належно повідомлена про розгляд справи.

Вказує, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 , проте вона ніколи не проживала у цій квартирі та не була у ній зареєстрована. У вказаній квартирі інколи проживає її донька - ОСОБА_2 , яка була зареєстрована за цією адресою з 22 червня 2011 року до 16 квітня 2018 року.

Посилається на те, що позивачем не доведено факту отримання нею послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у спірній квартирі, оскільки після прийняття квартири на підставі акту приймання-передачі вона встановила автономні системи опалення та отримання гарячої води з використанням електричної енергії, а послуги з постачання холодної води та централізованого водовідведення гарячої води сплачує на користь ПрАТ «АК «Київводоканал».

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною першою статті 411 ЦПК України, оскільки справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV КП «Київтеплоенерго» на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води у газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085) (а. с. 41).

Надання послуг до 01 травня 2018 року здійснювалося на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, який опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511) (а. с. 40).

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

11 жовтня 2018 року КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до ОСОБА_1 від ПАТ «Київенерго», згідно з договором № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі 17 133,38 грн. 
Відповідно до пункту 3.4.2 договору цесії новий кредитор має право на отримання замість ПАТ «Київенерго» від споживачів, визначених у додатку № 1 та/або додатку № 2 до договору цесії сплати заборгованості (а. с. 39).

ОСОБА_1 є власницею квартири  АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло серії НОМЕР_2 від 14 квітня 2008 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 05 березня 2008 року № 429-С/КІ (а. с. 56).

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Пунктом 2 частини третьої статті 3 ЦПК України визначено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Відповідно до статті 10 ЦПК України при розгляді справи суд керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Статтею 43 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 187 ЦПК України (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі) за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Частиною другою зазначеної статті (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі) визначено, що про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається, зокрема, строк для подання відповідачем відзиву на позов, строки для подання відповіді на відзив та заперечень, якщо справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження.

Якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим п`яти днів з дня вручення ухвали (частина четверта статті 187 ЦПК України у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі).

Статтею 190 ЦПК України (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. 
Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 191 ЦПК України (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі) відповідач має право у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Згідно зі статтею 278 ЦПК України (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі) відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Верховним Судом установлено, що ухвалоюГолосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року справу прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а. с. 49-50).

У зазначеній ухвалі вказано, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Також відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено право на подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін протягом строку для подання відзиву на позовну заяву.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні відомості про отримання ОСОБА_1 копії ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з доданими до неї документами.

Верховним Судом встановлено, що судом першої інстанції не було належно повідомлено ОСОБА_1 про наявність у Голосіївському районному суді м. Києва провадження у цій справі, оскільки ухвала суду першої інстанції від 31 травня 2021 року про відкриття провадження разом з копією позовної заяви з доданими до неї документами була надіслана відповідачці за адресою: АДРЕСА_2  (а. с. 51). Вказана ухвала суду була повернута на адресу суду без вручення адресату з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання».

При цьому, на виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, суд першої інстанції звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки та відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 28 травня 2021 року № 62415440 за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03 листопада 1987 року по теперішній час зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_3  (а. с. 47).

12 листопада 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі за відсутності сторін.

Отже, на момент розгляду справи судом першої інстанції процедура проведення спрощеного провадження була порушена.

При цьому, згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Зазначене позбавило відповідачку можливості надати зауваження щодо позовної заяви, поданої у справі, за якою вона є відповідачем, а районний суд це позбавило обов`язку надати оцінку доводам й обґрунтуванням заперечення. Отже, суд не виконав свого зобов`язання стосовно дотримання закріпленого у статті 6 Конвенції справедливого судового розгляду й принципу рівності сторін.

ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (№ 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. russia, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Верховний Суд констатує, що районний суд мав право розглянути справу у спрощеному позовному провадженні, проте вимоги цивільної процесуальної форми вимагають дотримання процедури проведення спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в якій, зокрема, вона вказувала про неповідомлення її районним судом про наявність відкритого провадження у справі (а. с. 125-131), на вказане порушення норм процесуального права суду першої інстанції уваги не звернув, залишивши рішення районного суду без змін. При цьому доводи ОСОБА_1 залишилися апеляційним судом без належного мотивування.

Отже, суд апеляційної інстанції зробив передчасний висновок про залишення без змін рішення районного суду.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

У частині четвертій статті 411 ЦПК України закріплено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки ОСОБА_1 обґрунтовує свою касаційну скаргу, зокрема, тим, що суд першої інстанції не повідомив її про розгляд справи та ця обставина підтверджується матеріалами справи, а суд апеляційної інстанції на вказану обставину уваги не звернув, то касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржувані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки встановлено підстави для скасування рішення суду першої інстанції, постанови апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, інші підстави відкриття касаційного провадження суд касаційної інстанції не аналізує.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400-402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  Судді:	Д. Д. Луспеник  І. Ю. Гулейков  Г. В. Коломієць  Р. А. Лідовець  Ю. В. Черняк