Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року
м. Рівне

Справа № 564/3000/24
Провадження № 22-з/4815/23/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В. Шимків С.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Пархомчук Вікторії Віталіївни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Скоропад Валентина Володимирівна; про визнання спадкового договору недійсним та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,
в с т а н о в и в:
У серпні 2024 року в суд звернулася ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Скоропад В.В.; про визнання недійсним спадкового договору від 26 серпня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 та посвідченого державним нотаріусом Костопільської районної державної нотаріальної контори Рівненської області Матросовою А.М., зареєстрованого в реєстрі за №1-625, та скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2955304556060, номер відомостей про речове право: 55476685, дата державної реєстрації: 13.06.2024.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 11 червня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Додатковим рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 18 червня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Пархомчук В.В. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 20 січня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Євгеюка О.Є. задоволено частково.
Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 11 червня 2025 року скасовано.
Відмовлено ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Скоропад В.В.; про визнання спадкового договору недійсним та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 20 січня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Євгеюка О.Є. залишено без задоволення, а додаткове рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 18 червня 2025 року – без змін.
22 січня 2026 року через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі – ЄСІТС) представником ОСОБА_1 – адвокатом Пархомчук В.В. надіслано заяву про ухвалення додаткового рішення.
Обґрунтовуючи заяву, зазначала, що за результатами розгляду апеляційної скарги представника позивача на основне рішення суду попередньої інстанції апеляційний суд прийняв постанову, якою рішення суду першої інстанції хоча й було скасовано, але у задоволенні позову відмовлено з інших мотивів. 
Це є підставою для відшкодування відповідачу відповідних витрат, оскільки справу фактично вирішено на її користь. При цьому заявник вказала на те, що з метою вирішення питання про ухвалення додаткового рішення були дотримані передбачені процесуальним законодавством норми. Так, попередній розрахунок витрат у розмірі 20 000 гривень був зазначений у відзиві на апеляційну скаргу, а під час судових дебатів зроблено заяву про подання доказів упродовж п`яти днів після прийняття постанови апеляційним судом. Отже, відповідно до ч.ч. 1, 8 ст. 141 ЦПК України, на суд покладено обов`язок здійснити розподіл витрат на підставі наданих доказів.
До заяви додано договір про надання правничої допомоги від 17 липня 2025 року, укладений з Адвокатським об`єднанням "Лінія Права", та акт прийому-передачі послуг від 22 січня 2026 року. Згідно з цими документами вартість наданої правничої допомоги визначена у розмірі 20 000 гривень, а робота адвоката полягала в такому: вивчення апеляційної скарги на рішення суду у справі №564/3000/24; координація та узгодження правової стратегії з клієнткою; підготовка та подання процесуального документа — відзиву на апеляційну скаргу; безпосередня участь у засіданнях суду апеляційної інстанції; консультування клієнтки з питань предмета договору.
З наведених підстав просить стягнути з позивача на користь свого довірителя 20 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.
Окрім цього, до заяви про ухвалення додаткового рішення заявником долучено квитанцію про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС представника позивача – адвоката Євгеюка О.Є., чим виконано встановлений ч. 9 ст. 83 ЦПК України обов`язок щодо надсилання доказів іншим учасникам справи.
Стороною, на яку покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат, не вжито жодних дій відповідно до цього обов`язку, зокрема, не заявлено клопотання, не подано жодних доказів на спростування, не висловлено позиції щодо заяви та документів. Тобто обов`язок доведення неспівмірності витрат не реалізовано.
Заява підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до п.3 ч.1, ч.3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо не вирішено питання про судові витрати.
Ухвалення додаткового судового рішення здійснюється в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви і якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Згідно із ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги – це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.
Рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East\West Alliance Limited про ти України" (заява №19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено таке.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.
У разі недотримання останніх вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1.) їх дійсність; 2.) необхідність; 3.) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Тобто законодавцем визначено роль суду у позовному провадженні саме як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Колегія суддів, розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, дійшла висновку про те, що наявні в матеріалах справи відповідні докази не є безумовною підставою для відшкодування, адже цей розмір є необґрунтованим, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат і є непропорційними до складності справи для адвоката, виконаною ним роботою, а також вимогам апеляційної скарги.
Так, заявлена до стягнення сума грошових витрат є очевидно завищеною і підлягає зменшенню, позаяк виконані адвокатом роботи (подання відзиву на апеляційну скаргу та участь в одному судовому засіданні) не потребували багато часу, не є складними з огляду на кількість та очевидну необґрунтованість доводів автора апеляційної скарги, а також подібні обґрунтуванням позиції відповідача щодо спору в суді першої інстанції.
Тому розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідача в суді апеляційної інстанції, який підлягає стягненню з позивача, повинен становити 5000 гривень.
Зважаючи на викладене і і керуючись ст. ст. 141, 270, 368, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
Заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Пархомчук Вікторії Віталіївни про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції. 
Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У разі невручення додаткової постанови в день складення, учасник справи має право на поновлення строку оскарження за умови подання касаційної скарги протягом тридцяти днів із дня отримання постанови.

Головуючий:       С.В. Хилевич

Судді:         С.В. Боймиструк

С.С. Шимків