Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/11498/25
Провадження № 2/711/512/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.
при секретарі Овезовій Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Представник позивача ТзОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» - адвокат Руденко К.В. який діє на підставі довіреності від 18.09.2025р., звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» заборгованість за Договором №3658804 від 08.05.2023р. про надання споживчого кредиту станом в розмірі 42 832,71 грн., а також судовий збір в сумі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 
В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 08.05.2023р. між ТзОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений Договір №3658804 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 7 000 грн. строком на 360 днів шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «А-Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% від суми кредиту за кожен день користування. Такий кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи та підписаний відповідачкою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до Договору факторингу №24/04/24 від 24.04.2024 року, укладеного між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», первісний кредитор (ТзОВ «Лінеура Україна») відступив право вимоги до ОСОБА_1 за Договором №3658804 про надання коштів на умовах споживчого кредиту новому кредитору - ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс». 
Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №24/04/24 від 24.04.2024р. позивач - ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набув право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за Договором №3658804 від 08.05.2023р. в сумі 42 832,71 грн., з яких: 6 671,97 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 36 160,74 грн. - заборгованість за відсотками. 
Оскільки відповідачка ОСОБА_1 не виконала своїх грошових зобов`язань з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Від відповідачки заперечень проти позову не надходило.
04.12.2025р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.12.2025 року задоволено клопотання представника позивача - ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фананс» - адвоката Руденка К.В. про витребування доказів: витребувано у Акціонерного товариства «А-Банк» інформацію про те, чи було емітовано на ім`я  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) платіжну карту № НОМЕР_1 ; зобов`язано Акціонерне товариство «А-Банк» надати суду виписку про рух грошових коштів по картковому рахунку, відкритому до платіжної карти № НОМЕР_1 , що належить  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 08.05.2023 року по 13.05.2023 року з відображенням часу зарахування коштів; інформацію про те чи було зарахування 7 000 грн. на платіжну карту № НОМЕР_1 . 
31.12.2025 року від АТ «А-Банк» на адресу суду надійшла письмова відповідь про те, що на ім`я  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в банку дійсно емітовано карту № НОМЕР_3 , а також виписка по картці за період з 08.05.2023р. по 13.05.2023р. 
В судове засідання представник позивача не з`явився, однак 23.12.2025р. представник позивача - Руденко К.В., який діє на підставі Договору №02/08/2024 від 02.08.2024р. про надання юридичних послуг та довіреності від 18.09.2025р., - подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», в якому також зазначено, що представник позивача підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
В судове засідання відповідачка ОСОБА_1 не з`явилася. Про час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачці з причин відсутності останньої за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідачки шляхом направлення повідомлення про виклику до суду до електронного кабінету (документа доставлений 05.12.2025р.). 
Отже, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідачка не з`явилася в судове засідання та не повідомила про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно договору №3658804 від 08.05.2023р., укладеного в електронній формі між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , відповідачка отримала кредит в сумі 7 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, і зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за його користування /а.с. 12-30/. 
Умовами договору передбачено, що кредит надається у розмірі 7 000 грн. строком на 360 днів зі сплатою відсотків в розмірі 2% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, яка застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 договору (п. 1.2, 1.3, 1.4 договору). 
Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що кредит позичальнику надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. 
Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору, нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». До періоду розрахунку процентів не включається день надання кредиту, проте включається день сплати процентів та день фактичного повернення кредиту. 
Як вбачається із листа-повідомлення ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.04.2024 року за вих. №162-2604, останнє на підставі договору про переказ коштів №ФК-19/03-21 від 12.03.2019 року, укладеного між ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТзОВ «Лінеура Україна», перерахувало 08.05.2023р. на банківську картку № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 7 000 грн. (а.с. 31). 
Факт отримання відповідачкою грошових коштів в розмірі 7 000 грн. також підтверджується випискою по картці № НОМЕР_3 за період з 08.05.2023р. по 13.05.2023р., наданою АТ «А-Банк» на викання ухвали суду від 04.12.2025р. /а.с. 84-91/. 
24.04.2024р. між ТзОВ «Лінеура Україна» (кредитор) та ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» (новий кредитор) був укладений Договір факторингу №24/04/24 (далі - Договір), за умовами якого позивач набув та прийняв за плату належні ТзОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників згідно з Реєстром боржників (Додаток №1), в тому числі і право вимоги до ОСОБА_1 за Договором №3658804 від 08.05.2023р. про надання споживчого кредиту.
Згідно витягу з реєстру Боржників від 24.04.2024 року до Договору факторингу №24/04/24 від 24.04.2024р. позивачу (ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс») передано право вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту №3658804 від 08.05.2023р. на загальну суму 42 832,71 грн., що складається із наступних сум: заборгованість по основному боргу - 6 671,97грн., заборгованість по відсотках - 36 160,74 грн. /а.с. 48/.
Як вбачається із платіжної інструкції №783 від 24.04.2024 року Новий кредитор - ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» сплатив на рахунок Первісного кредитора - ТзОВ «Лінеура Україна» плату за Договором факторингу №24/04/24 від 24.04.2024р. без ПДП кошти в загальній сумі 2 185 366,65 грн. (а.с. 46/.
Таким чином позивач - ТзОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» є таким, що набув права вимоги до боржників за Договором факторингу №24/04/24 від 24.04.2024р., в тому числі і право вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту №3658804 від 08.05.2023р. на загальну суму 42 832,71 грн., з яких: заборгованість по основному боргу - 6 671,97грн., заборгованість по відсотках - 36 160,74 грн. 
Оскільки до теперішнього часу відповідачкою ОСОБА_1 не виконане грошове зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту №3658804 від 08.05.2023р. в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).
Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.
За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. 
Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК).
Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачкою було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі про надання споживчого кредиту №3658804 від 08.05.2023р. і вона користувався такими кредитними коштами, однак допустила порушення своїх зобов`язань в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, в зв`язку з чим має заборгованість в загальній сумі 42 832,71 грн. 
Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договору про надання споживчого кредиту №3658804 від 08.05.2023р. відповідачка фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку та у строки, передбачені договором, не повернула і після відступлення права грошової вимоги не здійснювала жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора, чим порушила права кредитора, то позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту на суму 6 671,97 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом на загальну суму 36 160,74грн. - є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення. 
При цьому варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачкою не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставини спірних правовідносин.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 422,40грн. /а.с. 1/ та витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу за рахунок відповідачки необхідно відшкодувати витрати, пов`язані з оплатою судового збору, а саме 2 422,40 грн. 
Стосовно витрат на правову допомогу, то слід зауважити наступне.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу ним надано: договір №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024р., укладений між ТзОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» та ФОП ОСОБА_2 /а.с. 48-49/; акт приймання-передачі наданих послуг №109 від 25.09.2025 року до договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024р. /а.с. 52/; витяг з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №109 від 25.09.2025 року до договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024р. /а.с. 53/; платіжна інструкція кредитного переказу коштів №3186 від 25.09.2025 року /а.с. 54/; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 23.10.2018р. /а.с. 51/. 
Позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідачки витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 10 000 грн. Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч. 4, 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 
Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій:
- підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за договором №3658804 про надання споживчого кредиту від 08.05.2023р. та клопотання про витребування доказів - 10 000 грн. 
Оцінюючи складність характеру спірних правовідносин, суд звертає увагу, що позовні вимоги ґрунтуються на правочині, вчиненому у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. Також суд бере до уваги, що спір стосується правовідносин споживчого кредитування і виник внаслідок отримання відповідачкою кредиту в загальному розмірі 7 000 грн. 
Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 10 000 грн. є необґрунтованою, оскільки не відповідає критеріям співмірності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної роботи, пов`язаної з написанням позовної заяви). 
Таким чином, беручи до уваги обсяг та зміст позовних вимог, складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми понесених ним витрат в розмірі 5 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи та зміст процесуальних дій, вчинених представником позивача. 
На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст. 7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (код ЄДРПОУ 41915308, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Василенка Миколи, 7) заборгованість за Договору про надання споживчого кредиту №3658804 від 08.05.2023р. в загальній сумі 42 832,71 грн., судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст судового рішення складений 05 січня 2026 року.

Головуючий: В.М. Скляренко