ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 186/850/25
провадження № 61-14695св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_2,
відповідач -     ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Історія справи 
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до       ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя - транспортного засобу VOLKSWAGEN transporter, 2007 року випуску, державний номерний знакНОМЕР_1 .
08 квітня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на автомобіль VOLKSWAGEN transporter, 2007 року випуску, державний номерний знак  НОМЕР_1 , та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного автомобіля.
10 червня 2025 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області постановив ухвалу, якою відмовив ОСОБА_2 у задоволені заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2  до   ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачка не надала суду жодних доказів, які б свідчили, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливить виконання судового рішення, доводи заяви зводяться виключно до припущення. 
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року апеляційну скаргу    ОСОБА_2 задоволено.
Ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року скасовано.
Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.
Накладено арешт на автомобіль VOLKSWAGEN transporter, 2007 року випуску, VIN код транспортного засобу НОМЕР_2 .
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
19 листопада 2025 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року, у якій просить скасувати вказане судове рішення.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова ухвалена судом апеляційної інстанції з порушенням норм цивільного процесуального права, без повного дослідження усіх обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, заявник посилається на не повідомлення його судом про апеляційний розгляд справи, наполягає на застосуванні наслідків, передбачених пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України.

Доводи інших учасників справи

Увідзиві від 13 грудня 2025 року ОСОБА_2 просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

23 грудня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 січня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Згідно зі статтею 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
У відповідності до статті 366 ЦПК України про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.
Системний аналіз пункту 3 частини першої статті 353 та частини другої статті 369 ЦПК України дозволяють дійти висновку, що апеляційні скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову розглядаються судом апеляційної інстанції зповідомленням учасників справи.
Порядок виклику та вручення судових повісток визначено у статтях 128, 130 ЦПК України.
У частині другій статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частина четверта статті 128 ЦПК України).
Згідно з частиною п`ятою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
У відповідності до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 29 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року та призначено справу до розгляду у судове засідання з повідомленням учасників справи.
14 жовтня 2025 року Дніпровський апеляційний суд направив ОСОБА_1 судову повістку-повідомлення про виклик на 21 жовтня 2025 року о 10 год. 55 хв. за вищевказаною адресою.
Відомості щодо отримання ОСОБА_1 судової повістки-повідомлення про виклик на 21 жовтня 2025 року о 10 год. 55 хв. в матеріалах справи відсутні.
21 жовтня 2025 року Дніпровський апеляційний суд ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу    ОСОБА_2 задовольнив. Ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року скасував. Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнив частково. Наклав арешт на автомобіль VOLKSWAGEN transporter, 2007 року випуску, VIN код транспортного засобу НОМЕР_2 . Вирішив питання про розподіл судових витрат.
ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні 21 жовтня 2025 року були відсутні.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зроблено правовий висновок про те, що обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, а й основних засад (принципів) цивільного судочинства.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-повідомлення, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог статей 128, 130 ЦПК України.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на зазначені норми закону та розглянув справу за відсутності сторони у справі, щодо якого відсутні докази належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною четвертою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які зумовлюють обов`язкове скасування судового рішення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про наявність обов`язкових підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції, інших аргументів касаційної скарги Верховний Суд не перевіряє.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий  М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов