ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2026	Справа № 910/11590/25	

За позовом Приватного підприємства "АЗС Онлайн" Житомирської області
до Військової частини НОМЕР_1 Житомирської області, Міністерства оборони України
про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, ціна позову 4821,84 євро,
Суддя Паламар П.І.
Секретар судового засідання Григоряк М.С.
Представники: 
від позивача: Куропата О.В.,
від відповідачів: 1. ОСОБА_1., 2. ОСОБА_2

СУТЬ СПОРУ :

у вересні 2025 року Приватне підприємство "АЗС Онлайн" звернулося в суд з указаним позовом.
Позивач зазначав, що на підставі укладеного між ним та Компанією "ZERATUS-PRIM" контракту № ZER/5 від 29 червня 2017 р., додаткових угод до цього контракту, він придбав 24241 кг палива моторного альтернативного А-95Е Вікінг Євро 5 вартістю 547876,30 грн.
На період митного оформлення вищевказане паливо на підставі договору відповідального зберігання майна № 4 від 25 січня 2021 р. було передане Енергетичною митницею Держмитслужби (поклажодавець, митниця) на зберігання Приватному підприємству "Транс Петроль" (зберігач).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1.) № 0103 від 1 березня 2022 р. у на підставі п. 1 ст. 4 Закону України "Про передачу примусово відчуженого майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" належне йому паливо було примусово вилучене у Приватного підприємства "Транс Петроль" як таке, що перебувало у розпорядженні Енергетичної митниці.
Указаним вилученням він був протиправно позбавлений права власності на своє майно, розпоряджатися яким нікому не доручав, оформлені ж у цій процедурі рішення та документи позбавили його також права на одержання грошової компенсації за примусово відчужене майно.
Такими протиправними рішеннями та діями посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , які полягали у недотриманні вимог закону при здійсненні примусового відчуження пального, бездіяльністю посадових осіб Міністерства оборони України (відповідач 2.) як центрального органу виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України та військова частина-відповідач йому заподіяно шкоду (збитки) у розмірі вартості втраченого чайна 4821,84 євро.
За таких обставин на підставі ст.ст. 1173, 1174 ЦК України просив позов задовольнити, стягнути з Державного бюджету України на свою користь 4821,84 євро, а також понесені ним по справі судові витрати, у т.ч. 20000 грн. з попереднього розрахунку витрат по оплаті послуг адвоката.
У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.
Відповідач 1. у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на його необґрунтованість. Вказував, що рішенням господарського суду м. Києва від 28 червня 2023 р. у справі № 910/2344/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15 лютого 2024 р., встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 процедура вилучення палива на відповідну кількість та суму не проводилася, що виключає факт завдання позивачу матеріальної шкоди. Також те, що паливо в кількості 12000 кг. за ціною 22,601225 грн. на суму 271214, 70 грн. обліковано як благодійна допомога, що отримана від Приватного підприємства "Транс Петроль".
Також вказаним судовим рішенням встановлено, що саме Приватне підприємство "Транс Петроль" через порушення зобов`язання зі зберігання майна, завдало відповідних збитків, а не Військова частина НОМЕР_1 , та відповідно із останнього стягнуто завдані збитки на суму 547876,30 грн.
Відповідач 2. у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував. Вказував, що командир військової частини НОМЕР_1 в межах спірних правовідносин є військовим командуванням, якому в силу закону було надано право разом з іншими уповноваженими органами запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, примусово відчужувати майно.
Міністерство оборони України відповідно до ст. 10 Закону України "Про оборону України" і Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 671 від 26 листопада 2014 р., є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань. Військова частина НОМЕР_1 безпосередньо Міністерству оборони України не підпорядковується. Військова частина НОМЕР_2 підпорядковується ІНФОРМАЦІЯ_1 . Міністерство оборони України не є ані учасником, ані уповноваженим суб`єктом в спірних правовідносин та не порушувало жодних прав, свобод чи інтересів позивача.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
За змістом ч. 2 цієї статті в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27-29, 40, 47, 51, 52, 55-63 цієї Конституції.
Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Частини 2, 6 ст. 353 ЦК України встановлюють, що в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості. У разі повернення майна особі у неї поновлюється право власності на це майно, одночасно вона зобов`язується повернути грошову суму або річ, яка була нею одержана у зв`язку з реквізицією, з вирахуванням розумної плати за використання цього майна.
За змістом ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
На підставі Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 р. в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався. Воєнний стан триває дотепер.
Згідно п. 3 Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону "Про правовий режим воєнного стану".
Механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану визначається Законом України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правого режиму воєнного чи надзвичайного стану".
За п. 1 ст. 1 зазначеного Закону примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.
Примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості. У разі неможливості попереднього повного відшкодування за примусово відчужене майно таке майно примусово відчужується з наступним повним відшкодуванням його вартості. Вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану здійснюється без відшкодування вартості такого майна (ст. 3 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правого режиму воєнного чи надзвичайного стану").
За правовою природою примусове відчуження майна у власника в умовах воєнного стану є реквізицією - однією з передбачених законом підстав для припинення права власності (п. 9 ч. 1 ст. 346 ЦК України).
Вилучення майна - позбавлення державних підприємств, державних господарських об`єднань права господарського відання або оперативного управління індивідуально визначеним державним майном з метою його передачі для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану (п. 2 ст. 1 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правого режиму воєнного чи надзвичайного стану").
Реквізиція як і вилучення в розумінні ст. 202 ЦК України є правочинами, на підставі яких набуваються, змінюються або припиняються цивільні права та обов`язки.
Судом встановлено, що на підставі укладеного між ним та Компанією "ZERATUS-PRIM" контракту № ZER/5 від 29 червня 2017 р., додаткових угод до цього контракту, позивач набув у власність 24241 кг палива моторного альтернативного А-95Е Вікінг Євро 5 вартістю 547876,30 грн.
Це підтверджується наявними у матеріалах справи копіями вищевказаного контракту, додатковими угодами до нього, митною декларацією ІМ 40 № UA903030_2017_023478 від 26 вересня 2017 р., постановою Київського апеляційного суду від 8 квітня 2019 р. про повернення власнику вилученого згідно протоколу про порушення митних правил № 0014/90300/17 товару з комерційною назвою "паливо моторне альтернативне А-95А Викинг Евро5" вагою 24241 кг.
У силу вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.
На період митного оформлення вищевказане паливо на підставі договору відповідального зберігання майна № 4 від 25 січня 2021 р. було передане Енергетичною митницею Держмитслужби (поклажодавець, митниця) на зберігання Приватному підприємству "Транс Петроль" (зберігач).
Ці обставини підтверджується наявною у справі копією договору, а також рішенням господарського суду м. Києва від 28 червня 2023 р. у справі № 910/2344/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15 лютого 2024 р.
Також встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1.) № 0103 від 1 березня 2022 р. у на підставі п. 1 ст. 4 Закону України "Про передачу примусово відчуженого майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" вищевказане майно - 24241 кг палива моторного альтернативного А-95Е Вікінг Євро 5 - було примусово вилучене у Приватного підприємства "Транс Петроль".
Це підтверджуються поясненнями позивача, частково відповідачів, наявними у матеріалах справи копією наказу відповідача 1., листом Енергетичної митниці № 76-1/28-01-8.2/1702 від 4 серпня 2022 р.
Статтею 7 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" передбачено, що про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів.
Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів.
Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта. У разі примусового відчуження майна до акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження.
У разі відсутності особи, у якої відчужується або вилучається майно, або її законного представника під час складання акта про примусове відчуження або вилучення майна такий акт складається без її участі.
Зібраними у справі доказами стверджується, що належне документальне оформлення реквізиції майна позивача відповідачем 1. не проводилося.
Поведінка цього відповідача у зв`язку з ухваленням та виконанням рішення про реквізицію є протирічливою.
За його твердженнями сам наказ № 0103 від 1 березня 2022 р. у військовій частині не зареєстрований.
При цьому, ним визнається (хоча і частково) факт прийняття майна на виконання цього наказу.
Визначений у наказі обсяг майна, яке підлягало вилученню, тотожний обсягу товару під митним контролем на зберіганні, що свідчить про комунікацію військової частини з митним органом.
Листування цього відповідача з учасниками відносин зберігання палива за період серпня 2022-червня 2023 років свідчить про те, що останнім визнається факт проведення примусового вилучення майна без належного документального оформлення.
Про це також йдеться у листі Енергетичної митниці № 76-1/28-01-8.2/1702 від 4 серпня 2022 р., згідно з яким примусове вилучення майна (24241 кг палива моторного альтернативного А-95Е Вікінг Євро 5, який зберігався ПП "Транс-Петроль" за адресою Житомирська обл., м. Коростень, вул. Білокоровицьке шосе, 10) здійснене у присутності головного державного інспектора відділу митного оформлення "Коростень" митного поста "Центральний" Енергетичної митниці Криволапчука С.В.
З протоколу інвентаризаційної комісії Енергетичної митниці, зрівняльної відомості результатів інвентаризації необоротних активів, письмових пояснень директора та головного механіка Приватного підприємства "Транс Петроль" (усі датовані 4 жовтня 2022 р.), листа того ж підприємства № 123 від 19 липня 2023 р. слідує, що паливо після ухвалення рішення про його вилучення з володіння зберігача вибуло повністю.
Актом приймання-передачі № 20 військово-технічного майна служби ПММ (благодійна допомога) бензин автомобільний від 1 серпня 2022 р. стверджується, що документальне оформлення вилучення було здійснене лише щодо частини палива в кількості 12000 кг.
Зміст цього документа в частині прийняття благодійної допомоги суперечить ухваленому відповідачем 1. раніше рішенню про реквізицію.
Суд також враховує наявне зволікання з оформленням військовою частиною майна, одержаного фактично ще у березні 2022 року (майже півроку у визнаній частині 12000 кг та триваюче донині в решті).
Перебуваючи у відношенні позивача на одному боці (держави) з Енергетичною митницею військова частина не вправі заперечувати факти набуття майна на користь держави в умовах правового режиму воєнного стану.
Ураховуючи вищевикладене у сукупності суд вважає переконливо доведеним факт виникнення на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 0103 від 1 березня 2022 р. права державної власності на 24241 кг палива моторного альтернативного А-95Е Вікінг Євро 5, яке раніше належало позивачу.
Доводи відповідача 1. з цього приводу суперечать зібраним у справі доказам, тому є необгрунтованими.
За статтею 3 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, заходи правового режиму воєнного стану, до яких, зокрема, відноситься примусове відчуження майна, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучення майна державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видання про це відповідних документів встановленого зразка.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради.
Відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦК України в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості.
Статтею 9 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" передбачено, що право на відшкодування вартості майна у разі його примусового відчуження в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану мають юридичні особи комунальної і приватної форми власності та фізичні особи, у яких відчужені будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану або для відвернення чи ліквідації ситуацій, що стали причиною введення правового режиму надзвичайного стану, і відповідно їх правонаступники та спадкоємці.
Компенсація за примусово відчужене майно в умовах правового режиму воєнного стану з наступним повним відшкодуванням його вартості здійснюється протягом п`яти наступних бюджетних періодів, правового режиму надзвичайного стану - протягом одного наступного бюджетного періоду після скасування правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за рахунок коштів державного бюджету.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Таким чином, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди, згідно приписів ст. 56 Конституції України та ст. 1173 ЦК України потрібна наявність таких елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) розміру шкоди; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою.
Убачається, що відповідач 1. як орган військового командування був вправі ухвалювати рішення про реквізицію (примусове відчуження в умовах правового режиму воєнного стану) майна позивача, необхідного для відсічі збройної агресії проти України.
У свою чергу позивач через примусове відчуження належного йому майна набув права отримати компенсацію за таке майно у розмірі його вартості.
При цьому, строк для виплати такої компенсації до часу звернення позивача в суд з указаним позовом не настав, а тому відповідне право позивача не порушене.
Та частина поведінки відповідача 1., яка за обставинами справи є протиправною, не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із заявленими позивачем втратами.
Заявлені вимоги про відшкодування шкоди у розмірі вартості примусово відчуженого майна фактично мають на меті наблизити час отримання компенсації, що не грунтується на вимогах закону.
Враховуючи, що права позивача, пов`язані з перебуванням у його власності 24241 кг палива моторного альтернативного А-95Е Вікінг Євро 5, на час звернення в суд з позовом не порушені, то у позові про відшкодування 4821,84 євро відповідно до вимог ст. 16 ЦК України слід відмовити.
Питання належного документального оформлення правочину примусового відчуження майна в умовах правого режиму воєнного стану не стосується захисту права цивільного.
У разі, якщо на думку позивача, відповідні його права були порушені з боку державних органів, він не позбавлений можливості в установленому порядку оскаржити відповідні дії чи бездіяльність.
Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на позивача.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові Приватного підприємства "АЗС Онлайн" Житомирської області відмовити.
Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 2 лютого 2026 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар