Справа № 144/1549/25
Провадження № 1-кп/144/25/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 року с-ще Теплик 
Теплицький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в с-щі Теплик кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12025020110000110 від 02.09.2025 року про обвинувачення
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомихайлівка Долинського району Кіровоградської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, 
в с т а н о в и в :
Судом встановлено, що солдат ОСОБА_4 , 26.08.2025, близько 14.00 години, перебуваючи на земельній ділянці власного домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , розпочав сварку із своїм зятем ОСОБА_5 . В ході сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з останнім, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи явну протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, взяв в руки дерев`яний держак, яким наніс один удар в область обличчя.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Таким чином,  ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, а саме: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. 
У судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_4  свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, визнав повністю, фактичні обставини справи, що викладені у обвинувальному акті, не оспорював та підтвердив їх, щиро розкаявся. Показав, що у встановлений судом спосіб, час і місці, дерев`яним держаком із граблями наніс один удар в область обличчя своєму зятю ОСОБА_5 .
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засідані підвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що до ОСОБА_4 претензій не має, просить призначити покарання на розсуд суду, на даний час вони примирились. 
Обвинувачений ОСОБА_4  повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, не оспорює фактичні обставини справи та правильно розуміє їх зміст. У суду відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції. Роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів тих обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином, суд вважає, що  ОСОБА_4 своїми протиправними та винними діями скоїв суспільно небезпечне діяння при встановлених у суді обставинах, яке містить склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. 
Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, відповідно до положень ст. 12 КК України, є злочином.
Обставинами, що згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, є його щире каяття.
Обставин, що відповідно до вимог ст. 67 КК України обтяжували б покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , не встановлено. 
Згідно з досудовою доповіддю щодо ОСОБА_4 , складеною начальником Гайсинського районного сектору №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_6 03.12.2025 року, ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб) є високим. На думку органу пробації виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства за умови здійснення нагляду з боку органу пробації.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
Відтак, враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, ставлення обвинуваченого ОСОБА_4 до вчинення злочину, як такого, що розкаявся, бажає стати на шлях виправлення, його особи, приймаючи до уваги досудову доповідь з соціально-психологічною характеристикою обвинуваченого, яка має для суду виключно рекомендаційний характер, думку потерпілого ОСОБА_5 , який не наполягав на суворому покаранні щодо обвинуваченого, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі.
Водночас, з урахуванням вищенаведеного, суд знаходить, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому слід звільнити його від відбування покарання з випробуванням, застосувавши положення ст. 75 КК України, та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
На переконання суду, таке покарання для обвинуваченого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності.
Майнової шкоди кримінальним правопорушенням не завдано.
Витрати на залучення експертів відсутні.
Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 124, 314, 368, 370, 374-376, 468, 469, 474, 475, 477 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, призначивши йому покарання у виді 1 (одого) року позбавлення волі. 
На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням та встановленням іспитового строку на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. 
Покласти на ОСОБА_4 передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
Відповідно до вимог ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Після набрання вироком законної сили скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Теплицького районного суду Вінницької області від 05.09.2025 року на дерев`яний держак із граблями. 
Речовий доказ - дерев`яний держак із граблями, який знаходиться в камері зберігання речових доказів ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, знищити. 
Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Апеляційна скарга на вирок суду в іншій частині може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Теплицький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя