УХВАЛА 
24 грудня 2025 року 
м. Київ

справа № 761/13182/24 
провадження № 61-15614ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В.
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сидорчук Ольга Євгеніївна, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 20 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківського районної в місті Києві державної адміністрації, публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківського районної в місті Києві державної адміністрації, публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - АБ «Укргазбанк»), ОСОБА_3 , в якому просив:
- визнати транспортний засіб, марка: BMW, модель: Х5, тип: загальний легковий універсал - В, номер шасі: НОМЕР_1 , колір: сірий, рік випуску: 2007, його особистим приватним майном, та стягнути з ОСОБА_1 на свою користь компенсацію за незаконне відчуження цього майна у розмірі 766 722, 00 грн;
- припинити частку ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб, марка: BMW, модель: 5281, тип: загальний легковий - загальний седан - В, номер шасі: НОМЕР_2 , колір: білий, рік випуску: 2011 з виплатою компенсації ОСОБА_1 на свою користь 
у розмірі 345 025, 00 грн.
- у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : визнати за ним право власності на 80/109 частки в квартирі АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1018269880000;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на 80/109 частки в квартирі АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1018307280000.
У липні 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Сидорчук О. Є. звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просила поділити спільне сумісне майно між сторонами, а саме, визнавши за відповідачкою право власності на 1/2 частки у житловій квартирі, розташованій у Нідерландах, АДРЕСА_3). 
Разом із зустрічним позовом стороною відповідача подано заяву про поновлення процесуального строку на вчинення вказаної процесуальної дії. 
В обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку на подання зустрічного позову, представник відповідача зазначила, що лише 
у липні 2025 року відповідачці стало відомо про те, що у позивача наявне майно у Нідерландах.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 липня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Сидорчук О. Є. про поновлення процесуального строку на подання зустрічного позову залишено без задоволення. Відмовлено в прийняті та повернуто позивачу зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківського районної в місті Києві державної адміністрації, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя, поданий в межах розгляду цивільної справи № 761/13182/24.
Постановою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката 
Сидорчук О. Є. залишено без задоволення. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 липня 2025 року залишено без змін.
11 грудня 2025 року через підсистему Електронний суд ОСОБА_1 - адвокат Сидорчук О. Є. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року у справі № 761/13182/24.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з частиною другою статті 352 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), ухвала суду першої інстанції оскаржується 
в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
Частиною першою статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень, встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до пункту 10 частини першої статті 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції щодо відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Водночас стаття 389 ЦПК України містить норму, яка визначає перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.
З урахуванням зазначеного, касаційному оскарженню не підлягають ухвали суду першої інстанції, що зазначені у пункті 10 частини першої статті 353 ЦПК України, а також постанови суду апеляційної інстанції, прийняті за результатами апеляційного перегляду вказаних ухвал.
За приписами пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження в частині відмови у поновлені процесуального строку на подання зустрічного позову про необхідно відмовити.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Частиною 1 статті 193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (частина друга статті 193 ЦПК України).
Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.
До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (стаття 194 ЦПК України).
Отже, зустрічна позовна заява, подана до суду поза межами строку для подання відзиву, підлягає поверненню судом заявнику.
Відповідно до частини сьомої статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події (частина четверта статті 124 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та третьою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Питання про поновлення строку для вчинення процесуальної дії вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 скористувалась своїм правом, передбаченим статтею 178 ЦПК України, та подала відзив на позов ще 
у 24 липня 2024 року, при цьому з зустрічним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції лише 16 липня 2025 року, тобто майже через рік після подання відзиву на позовну заяву.
Верховний Суд зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 17 липня 2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року про повернення зустрічної позовної заяви є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права при вирішенні питання про повернення зустрічної позовної заяви є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, у відкритті касаційного провадження в цій частині необхідно відмовити.
Помилкове зазначення в постанові апеляційного суду про можливість її касаційного оскарження, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сидорчук Ольга Євгеніївна, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківського районної в місті Києві державної адміністрації, публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді: О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
О. В. Ступак