ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65119, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" січня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/2251/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., розглянувши справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Промстройюг" (код ЄДРПОУ 34737497, 65033, м. Одеса, вул. Аеропортівська, буд. 24)
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Заєць Сергія Анатолійовича (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )
про стягнення 306271,75 грн.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Промстройюг" звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до відповідача фізичної особи-підприємця Заєць Сергія Анатолійовича про стягнення 306271,75 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору суборенди від 01.05.2024 №01/05.
Ухвалою суду від 16.06.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Промстройюг" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи.
Ухвала суду про відкриття провадження у справі, направлена відповідачу на адресу, відомості щодо якої містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до суду з відміткою поштового відділення про відсутність адресата за вказаною адресою.
Суд враховує, що відповідно до п.5 ч.6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
При цьому суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20).
Також, додатково ухвалу про відкриття провадження у цій справі судом було направлено на наявну у позовній заяві електронну адресу відповідача: sergeyzaets555@gmail.com.
За наведеного суд констатує, що судом було вжито належних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи.
Відзив на позовну заяву, будь-які заяви та клопотання від відповідача не надходили.
Отже, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у встановлений судом строк.
Разом з тим, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується із ч.2 ст.178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
З урахуванням наведеного, розгляд справи проводився за наявними матеріалами.
17.09.2025 до суду від позивача надійшла заява, в якій повідомлено, що відповідачем було частково погашено заборгованість у розмірі 38000,00 грн.
24.09.2025 до суду від позивача надійшли пояснення, що відповідачем було погашено 38000,00 грн. заборгованості саме із суборендної плати.
Ухвалою від 25.09.2025 (з урахуванням ухвали про виправлення від 16.01.2026) закрито провадження у справі в частині вимог в розмірі 38000,00 грн. заборгованості із суборендної плати та постановлено подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням вимог в розмірі 56000,00 грн. заборгованості із суборендної плати, 1512,76 грн. заборгованості за надані послуги з обслуговування та експлуатації об`єкта суборенди, 4226,77 грн. інфляційних втрат, 648,06 грн. 3% річних, 47756,38 грн. штрафу (за п. 9.2.1.1. договору), 154530,00 грн. штрафних санкцій за несплату суборендної плати, 3597,78 грн. штрафних санкцій за несплату за послуги з обслуговування та експлуатації об`єкта суборенди.
Згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012 року).
Європейський суд, щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
З огляду на зазначене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану, постійні тривалі повітряні тривоги та інші чинники, тощо; приймаючи до уваги навантаження суду, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа розглянута поза межами строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, але, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.
Судове рішення підписано без його проголошення у відповідності до приписів ч.4 ст.240 ГПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 01.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промстройюг" (далі - суборендодавець) та фізичною особою-підприємцем Заєць Сергієм Анатолійовичем (далі - суборендар) було укладеного договір суборенди №01/05.
Відповідно до п.1.1 договору, суборендодавепь передає, а суборендар приймає у тимчасове оплачуване користування частину нежитлової будівлі, а саме частину складського спорудження "Е" площею 290,00 кв. м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 20, що знаходиться у користуванні суборендодавця на підставі договору оренди №10/08 від 10 серпня 2023 року, іменоване далі за текстом - об`єкт суборенди, для використання в якості складу непродовольчих товарів масового вжитку. 
За умовами п. 2.3 договору, суборендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати суборендну плату, комунальні та інші платежі, передбачені даним договором - у відповідності з умовами даного договору.
Згідно з розділом 3 договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до закінчення строку суборенди. Строк оренди - з дати підписання акту прийому-передачі в орендне користування (п. 4.1. даного договору) до 30 квітня 2025 року включно.
Відповідно до п. 4.1. договору, об`єкт суборенди передається суборендарю па підставі акту прийому-передачі в суборендне користування, який складається в двох примірниках та підписується сторонами (їх уповноваженими представниками) в день передачі об`єкту суборенди в суборендне користування. В акті вказується опис технічного стану, кінцевий розмір площі об`єкту суборенди. 
За умовами п. 5.1. договору, суборендар зобов`язаний вносити плату за користування об`єктом суборенди в розмірах та в строки, обумовлені даним договором.
Згідно з п.5.2. договору, з метою забезпечення виконання даного договору суборендар протягом 5 календарних днів з моменту підписання даного договору перераховує на розрахунковий рахунок суборендодавця авансовий платіж в сумі 43500,00 грн. без ПДВ, який зараховується як суборендна плата за перший та останній місяць суборенди по договору. Календарний місяць суборенди починається першого числа та закінчується останнім числом календарного місяця. У випадку, якщо дата початку нарахування суборендної плати не припадає на перше число календарного місяця, то авансовий платіж за перший календарний місяць, сплачений суборендарем, розподіляється наступним чином: частина авансового платежу зараховується як суборендна плата за фактичну кількість днів суборенди в першому (неповному) календарному місяці, а залишок авансового платежу зараховується як часткова суборендна плата за другий календарний місяць суборенди. 
Згідно з п.5.3. договору, суборендодавець до 1 числа місяця, за який здійснюється оплата (поточного місяця), виставляє суборендареві рахунок на оплату суборендної плати.
Оригінали рахунків за суборендну плату передаються представнику суборендаря, який знаходитиметься в об`єкті суборенди, під розписку та є підставою для оплати. Суборендодавець має право направити рахунок рекомендовним листом зі зворотнім повідомленням за місцезнаходженням суборендаря. Невиконання суборендодавцем зобов`язання щодо виставлення рахунку не звільняє суборендаря від зобов`язання сплатити суборендну плату в порядку, строки і розмірі, що визначені умовами даного договору.
Суборендна плата за перший календарний місяць використання об`єкта суборенди становить 21750,00 грн. без ПДВ.
Розмір суборендної плати за один календарний місяць, починаючи з 2 місяця суборенди, нараховується в гривнях по формулі: розмір суборендної плати за один календарний місяць оренди визначається як сума в гривнях, розрахована за формулою: Суборендна плата = Площа об`єкта суборенди х Суборендна ставка.
Суборендна ставка, починаючи з першого місяця суборенди включно, становить 75,00 грн. за один кв. м. об`єкту суборенди, без ПДВ. Площа об`єкта суборенди - уточнена на дату підписання акту прийому-передачі об`єкту суборенди. 
Згідно з п.5.5, якщо інше не передбачено даним договором, суборендна плата сплачується суборендарем щомісяця, попередньою оплатою, не пізніше останнього числа місяця, що передує оплачуваному місяцю. Оригінали рахунків за суборендну плату передаються представнику суборендаря, який знаходитиметься в об`єкті суборенди, під розписку та є підставою для оплати. Суборендодавець має право направити рахунок рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням за місцезнаходженням суборендаря. Невиконання суборендодавцем зобов`язання щодо виставлення рахунку не звільняє суборендаря від зобов`язання сплатити суборендну плату в порядку, строки і розмірі, що визначені умовами даного договору. 
Відповідно до п. 5.9. договору, протягом дії даного договору суборендар повинен протягом 3 календарних днів з моменту виставлення рахунків суборендодавцем та передачі їх уповноваженому представнику суборендаря сплачувати послуги з обслуговування та експлуатації об`єкта суборенди. Послуги з обслуговування та експлуатації об`єкта суборенди включають в себе: електроенергія (на підставі показників окремих приборів обліку - лічильників, які встановлені в об`єкті суборенди); обслуговування мереж (+10% від спожитих послуг з обслуговування об`єкта суборенди); загальну охорону об`єкта суборенди; прибирання місць загального користування й території об`єкта суборенди; вивіз побутових відходів (збирання, зберігання, перевезення); технічне обслуговування систем кондиціювання, вентиляції та опалення, систем протипожежної сигналізації й пожежогасіння, гучномовного зв`язку тощо; утримання і обслуговування прилеглої території; освітлення місць загального користування, і інші необхідні експлуатаційні послуги, які не входять у суборендну плату; інші необхідні послуги з обслуговування та експлуатації об`єкта суборенди. 
За умовами п. 5.15. договору, якщо в будь-який момент сума платежів і інших сум коштів, отриманих від суборендаря за даним договором, буде недостатньою для погашення всіх фінансових зобов`язань суборендаря перед суборендодавцем, не залежно від призначення платежу, зазначеного в платіжних документах суборендаря при перерахуванні будь-яких платежів, такі суми нараховуються й використовуються для виконання зобов`язань суборендаря в наступному порядку: відшкодування будь-яких збитків, понесених суборендодавцем з вини суборендаря в ході виконання даного договору; компенсація будь-яких ушкоджень об`єкта суборенди, заподіяних з вини суборендаря; будь-які види неустойки, якщо вони передбачені договором або законодавством; прострочена суборендна плата; суборендна плата.
Пунктом 9.1. договору передбачено, що за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань за даним договором сторони несуть відповідальність, передбачену нормами чинного законодавства і даним договором. 
Згідно з п.9.2. договору, у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати суборендної плати або компенсації витрат на комунальні послуги суборендар сплачує суборендодавцю штраф у розмірі 2% від суми прострочених платежів за кожний день прострочки. 
За умовами п.9.2.1.1, якщо період прострочення перевищує 15 календарних днів, то суборендар зобов`язаний сплатити суборендодавцю штраф у розмірі 50 % від простроченої суми грошового зобов`язання.
Договір підписано між сторонами без будь-яких зауважень.
В матеріалах справи наявний акт прийому-передачі об`єкту суборенди від 01.05.2024, згідно якого суборендодавець ТОВ "Промстройюг" передав, а суборендар ФОП Заєць С.А. прийняв в тимчасове оплачуване користування об`єкт суборенди, а саме частину нежитлової будівлі - частину складського спорудження літ. "Е", площею 290,00 кв.м., розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Аеропортівська, 20.
Як зазначає позивач, відповідач суборендну плату та плату за послуги з обслуговування та експлуатації об`єкта суборенди сплачував не в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 30 травня 2025 року утворилася значна заборгованість, яка складається з:
- заборгованості по несплаті суборендної плати, у розмірі 94000,00 грн. (серпень 2024 року - 7000,00 грн.; вересень 2024 року - 21750,00 грн.; жовтень 2024 року - 21750,00 грн.; за листопад 2024 року - 21750,00 грн.; грудень 2024 року - 21750,00 грн.).
- заборгованості по несплаті за послуги з обслуговування та експлуатації об`єкта у розмірі 1512,76 грн. (травень 2024 року - 369,82 грн.; червень 2024 року - 331,07 грн.; липень 2024 року - 150,44 грн.; серпень 2024 року - 137,81 грн.; грудень 2024 року - 523,62 грн.).
На підтвердження наявності заборгованості з суборендної плати та з обслуговування та експлуатації об`єкта суборенди позивачем долучено бухгалтерську довідку.
Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині оплати суборендних платежів та послуг з обслуговування та експлуатації об`єкта зумовило нарахування річних, збитків від інфляції, штрафних санкцій та звернення до суду із даним позовом.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом верховенства права та права на судовий захист, суд дійшов наступних висновків.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст.11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (тут і далі - який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За змістом ч.1 ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно з ч.1 ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.
Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди), до яких відноситься спірний договір суборенди, наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Суборенда (інша назва - піднайм) - це передача орендарем об`єкта, який він орендував (найняв), у користування чи володіння іншій особі. Незалежно від назви укладеного договору (договір оренди, договір суборенди, договір найму, договір піднайму) суть відносин, які виникають за ним, не змінюється, - це суборенда (піднайм), що регулюється ст. 774 Цивільного кодексу України.
До договору піднайму застосовуються положення про договір найму (ч.3 ст.774 Цивільного кодексу України).
Статтею 760 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 5 ст.762 Цивільного кодексу України).
За змістом ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Відповідно до приписів ст. 762 Цивільного кодексу України:
- за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення (ч. 1);
- плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму (ч. 2);
- плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.5).
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено судом, між сторонами виникли договірні відносини, за якими позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове оплачуване користування частину нежитлової будівлі, при цьому відповідач зобов`язувався своєчасно та в повному обсязі сплачувати суборендну плату, комунальні та інші платежі, передбачені даним договором, у відповідності з умовами даного договору.
Так, за умовами п.5.1. договору, суборендар зобов`язаний вносити плату за користування об`єктом суборенди в розмірах та в строки, обумовлені даним договором.
Згідно з п.5.3. договору, суборендодавець до 1 числа місяця, за який здійснюється оплата (поточного місяця), виставляє суборендареві рахунок на оплату суборендної плати. Оригінали рахунків за суборендну плату передаються представнику суборендаря, який знаходитиметься в об`єкті суборенди, під розписку та є підставою для оплати. Суборендодавець має право направити рахунок рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням за місцезнаходженням суборендаря. Невиконання суборендодавцем зобов`язання щодо виставлення рахунку не звільняє суборендаря від зобов`язання сплатити суборендну плату в порядку, строки і розмірі, що визначені умовами даного договору.
Згідно з п.5.5, якщо інше не передбачено даним договором, суборендна плата сплачується суборендарем щомісяця, попередньою оплатою, не пізніше останнього числа місяця, що передує оплачуваному місяцю. Оригінали рахунків за суборендну плату передаються представнику суборендаря, який знаходитиметься в об`єкті суборенди, під розписку та є підставою для оплати. Суборендодавець має право направити рахунок рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням за місцезнаходженням суборендаря. Невиконання суборендодавцем зобов`язання щодо виставлення рахунку не звільняє суборендаря від зобов`язання сплатити суборендну плату в порядку, строки і розмірі, що визначені умовами даного договору. 
В матеріалах справи відсутні рахунки позивача на оплату суборендної плати та докази їх вручення відповідачу, водночас, умовами договору встановлено розмір суборендної плати та період її сплати, отже відповідач є обізнаним про розмір та строк сплати суборендних платежів.
Також, умовами договору визначено, що невиконання суборендодавцем зобов`язання щодо виставлення рахунку не звільняє суборендаря від зобов`язання сплатити суборендну плату в порядку, строки і розмірі, що визначені умовами даного договору.
Суд враховує, що під час розгляду даної справи відповідачем було сплачено частину наявної заборгованості з суборендної плати у розмірі 38000,00 грн., залишок боргу складає 56000,00 грн.
За наведених обставин, приймаючи до уваги встановлення судом під час розгляду справи обставин наявності у відповідача заборгованості перед позивачем у спірний період на підставі договору у розмірі 56000,00 грн. боргу із суборендної плати, враховуючи, що бездіяльність відповідача, яка виражається у несплаті цих коштів, суперечить вищевказаним нормам права та договору, а також те, що в установленому порядку відповідач обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, суд дійшов висновку, що позов в цій частині є обґрунтованим, нормативно і документально доведеним, та підлягає задоволенню.
Щодо нарахування плати за надані послуги з обслуговування та експлуатації об`єкта суборенди в розмірі 1512,76 грн.
Відповідно до п.5.9. договору, протягом дії даного договору суборендар повинен протягом 3 календарних днів з моменту виставлення рахунків суборендодавцем та передачі їх уповноваженому представнику суборендаря, сплачувати послуги з обслуговування та експлуатації об`єкта суборенди. Послуги з обслуговування та експлуатації об`єкта суборенди включають в себе: електроенергія (на підставі показників окремих приборів обліку - лічильників, які встановлені в об`єкті суборенди); обслуговування мереж (+10% від спожитих послуг з обслуговування об`єкта суборенди); загальну охорону об`єкта суборенди; прибирання місць загального користування й території об`єкта суборенди; вивіз побутових відходів (збирання, зберігання, перевезення); технічне обслуговування систем кондиціювання, вентиляції та опалення, систем протипожежної сигналізації й пожежогасіння, гучномовного зв`язку тощо; утримання і обслуговування прилеглої території; освітлення місць загального користування, і інші необхідні експлуатаційні послуги, які не входять у суборендну плату; інші необхідні послуги з обслуговування та експлуатації об`єкта суборенди. 
Проте, до матеріалів справи позивач не долучив ні рахунків на оплату послуг з експлуатації об`єкта суборенди, ні будь-яких документів на підтвердження переліку та обсягу отриманих відповідачем комунальних послуг (показники приборів обліку, встановлених в об`єкті суборенди, тощо) та інших послуг, визначених договором.
За вказаних обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог в цій частині позову, оскільки суд позбавлений можливості перевірити відповідні нарахування позивача.
Також, сплатити означені витрати відповідач зобов`язаний протягом 3 календарних днів з моменту виставлення рахунків суборендодавцем та передачі їх уповноваженому представнику суборендаря. За відсутності доказів вручення рахунків на оплату суду не доведено, що строк виконання зобов`язань в цій частині настав.
При цьому суд враховує, що умовами п.п.5.3, 5.5 договору передбачено, що невиконання суборендодавцем зобов`язання щодо виставлення рахунку не звільняє суборендаря від зобов`язання сплатити суборендну плату в порядку, строки і розмірі, що визначені умовами даного договору. Проте, дані умови не стосуються оплати послуг з експлуатації об`єкта суборенди.
Оцінюючи у сукупності з іншими доказами наявну в матеріалах справи бухгалтерську довідку ТОВ "Промстройюг" №1 від 29.05.2025 про те, що за відповідачем обліковується дебіторська заборгованість за послуги з обслуговування та експлуатації об`єкта суборенди в розмірі 1512,76 грн., суд зауважує, що за відсутності інших належних та допустимих доказів на підтвердження переліку та обсягу отриманих відповідачем комунальних послуг (показники приборів обліку, встановлених в об`єкті суборенди, тощо) та інших послуг, визначених договором, доказів вручення відповідних рахунків на оплату, сама по собі довідка про наявність заборгованості не може бути достатньою підставою для висновку про розмір такої заборгованості, а також про те, що строк виконання зобов`язань з її оплати настав.
Отже, суд відмовляє у задоволенні вимог в частині стягнення плати за надані послуги з обслуговування та експлуатації об`єкта суборенди в розмірі 1512,76 грн.
Нормами ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Частиною 2 ст.218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
За ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів й отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Верховний Суд неодноразово у своїх постановах звертав увагу на те, що з огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми 3% річних, інфляційних втрат та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).
Так, у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування.
Пунктом 9.1. договору передбачено, що за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань за даним договором сторони несуть відповідальність, передбачену нормами чинного законодавства і даним договором. 
Згідно з п.9.2. договору, у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати суборендної плати або компенсації витрат на комунальні послуги суборендар сплачує суборендодавцю штраф у розмірі 2% від суми прострочених платежів за кожний день прострочки. 
За умовами п.9.2.1.1, якщо період прострочення перевищує 15 календарних днів, то суборендар зобов`язаний сплатити суборендодавцю штраф у розмірі 50 % від простроченої суми грошового зобов`язання.
Що стосується штрафних санкцій, визначених в п.9.2 договору.
Як зазначено вище, неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Отже, передбачений п. 9.2 договору "штраф за кожен день прострочення", виходячи із способу його обчислення, фактично є пенею.
Разом з тим, суд звертає увагу на наступне.
Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.
В даному випадку в договорі встановлено розмір пені - 2% від суми прострочених платежів за кожний день прострочки, що суперечить наведеним вище приписам чинного законодавства.
Суд здійснив розрахунок заявленої до стягнення пені за прострочення оплати суборендних платежів з урахуванням положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та констатує, що належною до стягнення сумою пені є - 5537,57 грн. 
Розрахунок пені:
1) 01.08.2024 - 12.12.2024 : 13,00 (облікова ставка НБУ)
7000,00 (Сума боргу) x (2 x 13,00 : 366 ) x 134 днів (прострочення) : 100= 666,34 
13.12.2024 - 31.12.2024 : 13,50 (облікова ставка НБУ)
7000,00 (Сума боргу) x (2 x 13,50 : 366 ) x 19 днів (прострочення) : 100 = 98,11
2) 01.09.2024 - 12.12.2024 : 13,00 (облікова ставка НБУ)
21750,00 (Сума боргу) x (2 x 13,00 : 366 ) x 103 днів (прострочення) : 100 = 1591,43
13.12.2024 - 31.12.2024 : 13,50 (облікова ставка НБУ)
21750,00 (Сума боргу) x (2 x 13,50 : 366 ) x 19 днів (прострочення) : 100 = 304,86
3) 01.10.2024 - 12.12.2024 : 13,00 (облікова ставка НБУ)
21750,00 (Сума боргу) x (2 x 13,00 : 366 ) x 73 днів (прострочення) : 100 = 1127,91
13.12.2024 - 31.12.2024 : 13,50 (облікова ставка НБУ)
21750,00 (Сума боргу) x (2 x 13,50 : 366 ) x 19 днів (прострочення) : 100 = 304,86
4) 01.11.2024 - 12.12.2024 : 13,00 (облікова ставка НБУ)
21750,00 (Сума боргу) x (2 x 13,00 : 366 ) x 42 днів (прострочення) : 100 = 648,93
13.12.2024 - 31.12.2024 : 13,50 (облікова ставка НБУ)
21750,00 (Сума боргу) x (2 x 13,50 : 366 ) x 19 днів (прострочення) : 100 = 304,86
5) 01.12.2024 - 12.12.2024 : 13,00 (облікова ставка НБУ)
21750,00 (Сума боргу) x (2 x 13,00 : 366 ) x 12 днів (прострочення) : 100 = 185,41
13.12.2024 - 31.12.2024 : 13,50 (облікова ставка НБУ)
21750,00 (Сума боргу) x (2 x 13,50 : 366 ) x 19 днів (прострочення) : 100 = 304,86
За наведеного, вимоги в частині пені, нарахованої на суму заборгованості з суборендних платежів, підлягають частковому задоволенню в сумі 5537,57 грн.
В частині вимог з пені в розмірі 148992,43 грн., нарахованої на суму заборгованості з суборендних платежів, слід відмовити за необґрунтованістю.
У зв`язку із відмовою у стягненні боргу з оплати послуг з обслуговування та експлуатації об`єкта суборенди, суд також відмовляє у стягнення пені в сумі 3597,78 грн., нарахованої на означену заборгованість.
Вимоги в частині стягнення штрафу на підставі п.9.2.1.1 договору підлягають частковому задоволенню в сумі 47000,00 грн., виходячи із суми заборгованості з суборендних платежів (94000 : 2 (50%)).
У задоволенні вимог в частині стягнення штрафу в сумі 756,38 грн., нарахованого на суму боргу з оплати послуг з обслуговування та експлуатації об`єкта суборенди, слід відмовити у зв`язку із відмовою у задоволенні основних вимог.
Суд перевірив розрахунок заявлених до стягнення збитків від інфляції та 3% річних та зазначає, що його здійснено арифметично вірно.
Водночас, вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 4145,67 грн. збитків від інфляції та 633,32 грн. 3% річних, нарахованих на суму заборгованості зі сплати суборендних платежів.
У задоволенні вимог в частині 14,74 грн. 3% річних та 81,10 грн. збитків від інфляції, нарахованих на заборгованість з оплати послуг з обслуговування та експлуатації об`єкта суборенди, слід відмовити у зв`язку із відмовою у задоволенні суми основного боргу.
Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.
Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.
Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За приписами ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат.
У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Суд враховує, що ухвалою від 25.09.2025 було закрито провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору в частині вимог в розмірі 38000,00 грн. заборгованості із суборендної плати.
За приписами ч.4 ст.231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Згідно ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Враховуючи, що як станом на дату постановлення ухвали про закриття провадження у справі в частині вимог, так і станом на дату ухвалення рішення позивачем клопотання про повернення судового збору не надходило, наразі судом не вирішується питання про повернення ТОВ "Промстройюг" 456,00 грн. судового збору.
Решта судового збору, у зв`язку із частковим задоволенням позову, покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Так, з відповідача підлягає стягненню 1359,80 грн. судового збору, 1859,46 грн. судового збору покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
в и р і ш и в:
1.Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Заєць Сергія Анатолійовича (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промстройюг" (код ЄДРПОУ 34737497, 65033, м. Одеса, вул. Аеропортівська, буд. 24) - 56000 (п`ятдесят шість тисяч) грн. 00 коп. заборгованості зі сплати суборендних платежів, 5537 (п`ять тисяч п`ятсот тридцять сім) грн. 57 коп. пені, 47000 (сорок сім тисяч) грн. 00 коп. штрафу, 633 (шістсот тридцять три) грн. 32 коп. 3% річних, 4145 (чотири тисячі сто сорок п`ять) грн. 67 коп. збитків від інфляції, 1359 (одну тисячу триста п`ятдесят дев`ять) грн. 80 коп. судового збору.
3. У задоволенні решти позову відмовити.
4. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1859,46 грн. покласти на позивача.
5. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Суддя М.Б. Сулімовська

Згідно з ч. ч.1, 2 ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.
Рішення складено і підписано 16 січня 2026 р.