ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 947/68/26
Провадження № 3/947/11/26

10.02.2026 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Іванчук В.М., розглянувши матеріали справи, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції у відношенні:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП (протокол серії ЕПР1 № 517222 від 19.11.2025 року) – 

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 517222 від 19.11.2025 року, що 19.11.2025 року о 01:49 год., за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, біля будинку № 59, водій ОСОБА_1 (далі – особа, що притягується до адміністративної відповідальності), керувала транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, запах алкоголю з ротової порожнини, порушена координація рухів та мови, після чого відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічних засобів та у спеціалізованому медичному закладі.
За таких обставин особа, що притягується до адміністративної відповідальності порушила п.2.5 «Правил дорожнього руху» України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно п.2.5 «Правил дорожнього руху» України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
ОСОБА_1 заперечувала проти протоколу про адміністративне правопорушення, наголошуючи на відсутності факту керування транспортним засобом з її боку, що у свою чергу виключає можливість застосування ст.130 КУпАП. Звернула увагу суду, що відеозапис, наданий працівниками поліції, не містить жодної фіксації факту керування саме нею, транспортним засобом, не зафіксовано моменту руху транспортного засобу під її контролем, не встановлено технічних дій, які б свідчили про керування. Відтак відсутня ключова ознака об`єктивної сторони правопорушення керування транспортним засобом, що унеможливлює покладення на особу відповідальності за ст.130 КУпАП.
Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до наступного переконання.
Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, додані до нього матеріали, а також відеозапис, наданий працівниками поліції, та оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з таких підстав.
Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування заходів адміністративного впливу можливе лише за умови доведеності події адміністративного правопорушення та наявності в діях особи всіх елементів складу такого правопорушення.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає, зокрема, на встановлений порядок безпеки дорожнього руху та за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності із законом.
За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом, поясненнями особи, показаннями свідків, а також іншими матеріалами, у тому числі відеозаписами.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (суд), що розглядає справу, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При цьому, як випливає з конституційних гарантій презумпції невинуватості (ст.62 Конституції України), обов`язок доведення винуватості особи покладається на орган, який притягає її до відповідальності, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Хоча КУпАП прямо не відтворює формулу «поза розумним сумнівом», стандарт доказування у справах про адміністративні правопорушення, пов`язані з істотним втручанням у права особи (зокрема за ст.130 КУпАП), за своїм змістом наближається до цього підходу: відповідальність можлива лише за умови чіткої, достатньої та несуперечливої сукупності доказів.
Згідно зі ст.280 КУпАП, розглядаючи справу, суд зобов`язаний, серед іншого, з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що виключають провадження у справі.
Отже, у разі, якщо подія правопорушення або склад правопорушення не доведені, провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Частина перша ст.130 КУпАП встановлює відповідальність, зокрема, за: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані; відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Склад правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП є спеціальним і включає такі ключові елементи:
Об`єкт безпека дорожнього руху і встановлений порядок його забезпечення.
Об`єктивна сторона виражається у конкретній дії: або фактичному керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння; або передачі керування транспортом особі в стані сп`яніння; або відмові від огляду на стан сп`яніння саме тією особою, яка керує транспортним засобом.
При цьому «керування» це реальний процес спрямування та контролю руху транспортного засобу, що передбачає фактичний вплив особи на запуск, переміщення та маневрування такого засобу. Просте перебування в салоні, біля автомобіля або поруч із ним без доведення факту реального руху під контролем цієї особи не утворює ознаки «керування».
Суб`єкт спеціальний: ним може бути лише особа, яка є водієм транспортного засобу в конкретний момент часу, тобто здійснює керування ним. Формальний статус власника автомобіля або особи, яка має посвідчення водія, але фактично не керує транспортним засобом у момент виявлення, не є достатнім для кваліфікації дій за ст.130 КУпАП.
Суб`єктивна сторона характеризується виною у формі умислу, оскільки особа усвідомлює, що керує транспортним засобом у стані сп`яніння або відмовляється від огляду.
Таким чином, вихідною і базовою ознакою складу правопорушення, у тому числі й у випадку відмови від проходження огляду, є встановлений належними доказами факт керування транспортним засобом конкретною особою.
Із буквального змісту ч.1 ст.130 КУпАП випливає, що відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння настає щодо «особи, яка керує транспортним засобом». Тобто: спочатку повинно бути доведено статус особи як водія, який фактично керує транспортним засобом у конкретний час і в конкретному місці; лише після цього відмова від огляду набуває юридичного значення як елемент об`єктивної сторони складу правопорушення.
Якщо факт керування транспортним засобом не підтверджений належними та допустимими доказами, сама по собі відмова від огляду, навіть за наявності зовнішніх ознак можливого сп`яніння, не утворює складу адміністративного правопорушення за ст.130 КУпАП. Інакше відбувалося би незаконне розширене тлумачення диспозиції норми, що суперечить ст.7 КУпАП (принцип законності) та ст.62 Конституції України (заборона обвинувачення, що ґрунтується на припущеннях).
Із переглянутого відеоматеріалу не вбачається факту безпосереднього керування транспортним засобом ОСОБА_1 . На записі відсутній момент руху автомобіля під її контролем, не зафіксовано процесу запуску двигуна, початку руху, зупинки транспортного засобу або вчинення будь-яких маневрів, які б об`єктивно свідчили про здійснення нею функцій водія. Так само відеозапис не містить належної фіксації перебування особи за кермом у момент руху транспортного засобу чи одразу після його припинення.
Фактично зафіксовані обставини зводяться до перебування особи поруч із транспортним засобом та її спілкування з працівниками поліції, що саме по собі не є доказом керування у розумінні диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП. Суд підкреслює, що для притягнення особи до відповідальності за цією нормою необхідним є встановлення саме активної поведінки реального процесу управління транспортним засобом, а не припущення про таке керування.
Посилання органу поліції на висновок службового розслідування також не може бути покладене в основу доведення вини особи. Зазначений документ має внутрішньо-організаційний характер, не є процесуальним джерелом доказів у розумінні ст.251 КУпАП та підлягає оцінці судом виключно у сукупності з іншими належними і допустимими доказами. Водночас зміст такого висновку не знаходить свого об`єктивного підтвердження у відеозаписі, який є найбільш нейтральним та технічно фіксованим джерелом інформації про перебіг подій.
Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово наголошував, що сама лише констатація працівником поліції факту керування без належної відеофіксації або інших переконливих доказів не може вважатися достатньою підставою для висновку про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП. Будь-які сумніви щодо доведеності факту керування підлягають тлумаченню на користь особи, яка притягується до відповідальності, що узгоджується з конституційним принципом презумпції невинуватості.
Суд окремо зазначає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння набуває юридичного значення лише за умови доведеності того, що відповідна вимога була адресована саме водієві особі, яка фактично керувала транспортним засобом. За відсутності такого базового елементу складу правопорушення сама по собі відмова не утворює об`єктивної сторони адміністративного проступку.
Оцінюючи зібрані у справі докази за критеріями належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до переконання, що органом, який склав протокол, не доведено поза розумним сумнівом ані події правопорушення, ані причетності до нього ОСОБА_1 . Побудова обвинувачення на припущенні про можливе керування транспортним засобом суперечила б вимогам ст.7 КУпАП щодо суворого додержання законності та призвела б до фактичного перекладення обов`язку доказування на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності.
За таких обставин відсутність належних доказів фактичного керування транспортним засобом виключає наявність об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є безумовною підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.130, 247, 268, 279, 280, 283, 284 КУпАП, Суд – 

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягання до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП – закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення.
Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з ухвалення постанови.

Суддя Київського районного 
суду м. Одеси   Іванчук В. М.