ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 січня 2026 року справа №200/1323/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року у справі № 200/1323/25 (головуючий суддя у І інстанції Бабіч С.І.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14.01.2025 № 221050002862;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до положень пункту 5 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту подання заяви про призначення пенсії.
В обґрунтування позову зазначив, що звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14.01.2025 № 221050002862 позивачу відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком згідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю страхового стажу – 25 років.
Вказує, що згідно оскаржуваного рішення відповідача до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 18.06.2001 по 11.09.2002 та з 28.05.2003 по 03.09.2003 у зв`язку з відсутністю даних про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків.
Рішення відповідача від 14.01.2025 № 221050002862 є протиправним та таким, що порушує конституційне право позивача на пенсійне забезпечення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецький області № 221050002862 від 14.01.2025 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецький області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.01.2025 про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні, про те, що підлягають зарахуванню до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 18.06.2001 по 31.07.2001, з 27.08.2001 по 30.06.2002, з 16.07.2002 по 31.07.2002, з 01.09.2002 по 11.09.2002, з 28.05.2003 по 31.05.2003, з 25.06.2003 по 30.06.2003, з 06.07.2003 по 31.07.2003, з 07.08.2003 по 03.09.2003.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

До загального страхового стажу позивача згідно записам 10-13 трудової книжки НОМЕР_1 від 04.08.1986 не зараховано періоди роботи з 18.06.2001 по 11.09.2002 та з 28.05.2003 по 03.09.2003 в СПП Агрофірма «Обрій» (ЄДРПОУ 31311222) за виключенням місяців нарахування заробітної плати, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за ці періоди відсутні дані про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків.
За наданими документами, індивідуальними відомостями про застраховану особу загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 21 рік 05 місяців 05 днів.
Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення № 221050002862 від 14.01.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років.
Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача ГУ ПФУ в Донецькій області.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 07.01.2025 через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
14.01.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, прийнято рішення № 221050002862 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , в якому зазначено наступне.
«Відмова у призначенні дострокової пенсії за віком згідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).
Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України: 07.01.2025
Вік заявника: 59 років 00 місяців.
Необхідний вік та страховий стаж згідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України № 1058-ІV становить: по досягненні чоловіками 55 років - не менше 25 років.
Страховий стаж особи становить: 21 рік 05 місяців 05 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
- до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 18.06.2001 по 11.09.2002 та з 28.05.2003 по 03.09.2003 в СПП Агрофірма «Обрій» за виключенням місяців нарахування заробітної плати, згідно даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, окремі довідки не надавалися.
Особа не має права на пенсійну виплату.
На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.
За таких обставин вирішено відмовити ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком згідно статті 115 Закону України № 1058-IV, у зв`язку з відсутністю страхового стажу - 25 років. Особа матиме право на пенсійну виплату за досягнення 65-річного віку за наявності 15 років страхового стажу, згідно статті 26 Закону України №1058-ІV.».
Згідно записів № 10-13 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.08.1986, на ім`я ОСОБА_1 , позивач:
- з 18.06.2001 по 11.09.2002 – працював трактористом в СПП Агрофірма «Обрій»;
- з 28.05.2003 по 03.09.2003 – працював комбайнером в СПП Агрофірма «Обрій».
Відповідно до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , форма РС-право, до страхового стажу позивача не зараховано періоди з 18.06.2001 по 31.07.2001, з 27.08.2001 по 30.06.2002, з 16.07.2002 по 31.07.2002, з 01.09.2002 по 11.09.2002, з 28.05.2003 по 31.05.2003, з 25.06.2003 по 30.06.2003, з 06.07.2003 по 31.07.2003, з 07.08.2003 по 03.09.2003, загальний страховий стаж позивача становить 21 рік 05 місяців 05 днів.
Виписка з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 , форми ОК-5, яка сформована 07.01.2025, містить відомості, що у період роботи позивача з 18.06.2001 по 11.09.2002 в СПП Агрофірма «Обрій» позивачу виплачувалась заробітна плата виключно в серпні 2001 року – 26 днів, липні 2002 року – 15 днів, серпні 2002 року – 31 день, з якої підприємством-страхувальником повинні сплачуватись страхові внески, у період роботи з 28.05.2003 по 03.09.2003 в СПП Агрофірма «Обрій» позивачу виплачувалась заробітна плата виключно в червні 2003 року – 24 дні, у липні 2003 року – 5 днів, у серпні 2003 року – 6 днів, з якої підприємством-страхувальником повинні сплачуватись страхові внески.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність заборгованості роботодавця перед Пенсійним фондом України по страховим внескам не може бути підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працювала застрахована особа, отже до страхового стажу ОСОБА_1 підлягають зарахуванню періоди роботи з 18.06.2001 по 31.07.2001, з 27.08.2001 по 30.06.2002, з 16.07.2002 по 31.07.2002, з 01.09.2002 по 11.09.2002, з 28.05.2003 по 31.05.2003, з 25.06.2003 по 30.06.2003, з 06.07.2003 по 31.07.2003, з 07.08.2003 по 03.09.2003, які також підтверджуються записами трудової книжки позивача.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки розрахунком страхового стажу позивача форма РС-право підтверджується, що періоди його роботи з 01.08.2001 по 26.08.2001, з 01.07.2002 по 15.07.2002, з 01.08.2002 по 31.08.2002, з 01.06.2003 по 24.06.2003, з 01.07.2003 по 05.07.2003, з 01.08.2003 по 06.08.2003 вже зараховано до загального страхового стажу, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.
Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058-IV).
Частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж визначено як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Застрахованою особою є фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися в установленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
За приписами абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини 6 статті 20 Закону № 1058-IV страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Згідно з частиною 12 статті 20 Закону № 1058-IV страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок (частина 3 статті 24 Закону № 1058).
Статтею 106 Закону України № 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
У відповідності до статті 4 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.
Згідно із частинами 11 та 12 статті 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
З огляду на положення частин 1 та 2 статті 24 Закону № 1058-IV, законодавцем визначено дві обов`язкові умови для включення стажу роботи особи до страхового стажу, а саме:
1) особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню;
2) сплата страхових внесків у сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Як вказано у частині 2 статті 24 Закону № 1058-IV, даними, за якими територіальними органами Пенсійного фонду України обчислюється страховий внесок, зокрема й щодо сплати страхових внесків, є дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Таким чином, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від його фінансового стану.
За загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, а також не внесення відомостей по спеціальному стажу не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам, відсутність відомостей про сплату ним страхових внесків, не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи та не може бути підставою для відмови у врахуванні заробітної плати за вказані спірні періоди.
На підставі статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі – Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.08.1986 позивач:
- з 18.06.2001 по 11.09.2002 працював трактористом в СПП Агрофірма «Обрій»;
- з 28.05.2003 по 03.09.2003 працював комбайнером в СПП Агрофірма «Обрій».
Записи трудової книжки позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким прописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто, здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.
Таким чином, суд першої інстанції, враховуючи, що факт трудової діяльності позивача підтверджується записами трудової книжки, дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецький області № 221050002862 від 14.01.2025 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.01.2025 із зарахуванням до загального страхового стажу позивача періодів роботи з 18.06.2001 по 31.07.2001, з 27.08.2001 по 30.06.2002, з 16.07.2002 по 31.07.2002, з 01.09.2002 по 11.09.2002, з 28.05.2003 по 31.05.2003, з 25.06.2003 по 30.06.2003, з 06.07.2003 по 31.07.2003, з 07.08.2003 по 03.09.2003.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року у справі № 200/1323/25 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року у справі № 200/1323/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 21 січня 2026 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 21 січня 2026 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Т.Г. Гаврищук

Е.Г. Казначеєв