КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року                                                                                                        місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 356/264/25
номер провадження: 22-ц/824/11464/2025                        
Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Березанського міського суду Київської області від 22 квітня 2025 року у складі судді Капшученко І.О., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виконавчий комітет Березанської міської ради Київської області, Баришівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), про усиновлення неповнолітньої дитини,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про усиновлення неповнолітньої дитини, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виконавчий комітет Березанської міської ради Київської області, Баришівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), у якій просив:
визнати ОСОБА_1 усиновлювачем неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
внести зміни до актового запису №158 від 30 вересня 2014 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де у графі «прізвище» записати « ОСОБА_4 », ім`я дитини залишити без змін, в графі «по батькові» записати « ОСОБА_5 », дату та місце народження дитини залишити без змін, в графі «Батько записати « ОСОБА_1 », громадянин України».
Ухвалою судді Березанського міського суду Київської області від 08 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано заявнику строк в п`ять днів з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків, а саме: 
- з урахуванням вимоги заявника про внесення змін до актового запису цивільного стану про народження дитини, рішення у даній справі може також вплинути на права та обов`язки відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану. Всупереч вказаному, заявником при зверненні до суду не зазначено належного кола заінтересованих осіб, які повинні брати участь у розгляді даної справи;
- заявником у даній справі зазначено ОСОБА_6 , заінтересованою особою ОСОБА_7 . При цьому, у прохальній частині заяви заявник просить визнати                   ОСОБА_6 усиновлювачем неповнолітньої дитини, а також внести до актового запису про народження зміни та зазначити прізвище дитини « ОСОБА_8 ». Водночас з доданих до заяви матеріалів, зокрема, копій паспортів № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 вбачається, що прізвище заявника та вказаної заінтересованої особи « ОСОБА_4 »;
- заявником не залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи біологічного батька дитини, яку має намір усиновити заявник, що є порушенням процесуального порядку та свідчитиме про розгляд справи без залучення всіх заінтересованих осіб, окрім того, рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки біологічного батька;
- заявником при зверненні до суду до поданої заяви не долучено жодних належних доказів на підтвердження підсудності даної справи Березанському міському суду Київської області;
- заявником при зверненні до суду із заявою не долучено документу, який підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, що унеможливлює відкриття провадження у справі.
10 квітня 2025 року, тобто у строк встановлений ухвалою судді, ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку на адресу суду першої інстанції заяву про усунення недоліків, до якої долучив квитанцію про оплату судового збору та заяву про усиновлення неповнолітньої дитини у новій редакції, у якій заявник: уточнив своє прізвище та прізвище заінтересованої особи « ОСОБА_4 »; зазначив у якості заінтересованих осіб: ОСОБА_3 та Баришівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ); указав, що відомості про батька дитини записані зі слів матері в порядку ст.135 СК України; зазначив, що вказана заява подається до суду за місцем його проживання у відповідності до положень ст.316 ЦПК України.
Ухвалою судді Березанського міського суду Київської області від 22 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику разом з доданими до неї документами.
Не погоджуючись з ухвалою судді першої інстанції від 22 квітня 2025 року,                 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що на виконання ухвали судді Березанського міського суду Київської області від 08 квітня 2025 року про залишення заяви без руху ОСОБА_1 усунув усі недоліки, в якій зазначив, що ОСОБА_2 має неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька якого зазначені зі слів матері відповідно до ст.135 СК України. Тобто біологічний батько дитини невідома особа, а отже не може бути залучений до справи у якості заінтересованої особи. Вважає, що суддя першої інстанції незаконно вказав про залучення до справи біологічного батька, повні відомості про якого відсутні у матері дитини.
Зазначає, що встановивши місце реєстрації дитини у місті Березань Броварського району Київської області, всупереч вимог ст.310 ЦПК України, суддя першої інстанції незаконно повернув йому заяву разом з доданими матеріалами.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак суддя першої інстанції прийняв судове рішення без дотримання норм процесуального права.
Постановляючи ухвалу про повернення заяви, суддя першої інстанції дійшов висновку, що всупереч вимогам ухвали судді від 08 квітня 2025 року про залишення заяви без руху, заявником не надано жодних відомостей про біологічного батька дитини, яку має намір усиновити заявник, прав та інтересів якого безпосередньо стосується розгляд даної справи. Крім того, заявник, обґрунтовуючи підсудність даної справи, посилається на положення ст.316 ЦПК України, якими визначені правила подачі заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, натомість предметом даної заяви є усиновлення неповнолітньої дитини, що є окремою категорією справ, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження, правила підсудності яких встановлені спеціальною нормою ст.310 ЦПК України, якою встановлено, що заява про усиновлення дитини подається до суду за місцем її проживання.
Проте з вказаними висновками судді першої інстанції погодитись не можна з таких підстав. 
Частиною 1 ст.311 ЦПК України встановлено, що заява про усиновлення дитини повинна містити: найменування суду, до якого подається заява, ім`я, місце проживання заявника, а також прізвище, ім`я, по батькові, вік усиновлюваної дитини, її місце проживання, відомості про стан здоров`я дитини. Заява про усиновлення дитини може також містити клопотання про зміну прізвища, імені, по батькові, дати, місця народження дитини, про запис заявника матір`ю або батьком дитини.
Відповідно до ч.2 ст.311 ЦПК України до заяви про усиновлення дитини за наявності мають бути додані такі документи:
1) копія свідоцтва про шлюб, а також письмова згода на це другого з подружжя, засвідчена нотаріально, - при усиновленні дитини одним із подружжя;
2) медичний висновок про стан здоров`я заявника;
3) довідка з місця роботи із зазначенням заробітної плати або копія декларації про доходи;
4) документ, що підтверджує право власності або користування жилим приміщенням;
5) інші документи, визначені законом.
Згідно з ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;
3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;
4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;
10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Так, зі змісту заяви ОСОБА_1 про усиновлення неповнолітньої дитини, яка була подана ним 10 квітня 2025 року в новій редакції, вбачається, що ОСОБА_1 вказав заінтересованих осіб: ОСОБА_3 та Баришівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), а також указав, що відомості про батька дитини записані зі слів матері в порядку ст.135 СК України. Тобто біологічний батько дитини є невідомою особою, а отже не може бути залучений до справи в якості заінтересованої особи.
Таким чином ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали судді першої інстанції від                 08 квітня 2025 року про надання відомостей про біологічного батька дитини, яку має намір усиновити заявник, прав та інтересів якого безпосередньо стосується розгляд справи, надав відомості про те, що біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є невідома особа, інформації про яку у матері дитини немає. 
Відповідно до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Отже відсутність у заявника відомостей про біологічного батька ОСОБА_3 ,                            ІНФОРМАЦІЯ_1 , які є йому об`єктивно недоступними, відомості про якого також відсутні у матері неповнолітнього, не може розцінюватися як порушення вимог до форми та змісту заяви. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 виконано вимоги ухвали судді першої інстанції від 08 квітня 2025 року про залучення до участі у справі заінтересованих осіб.
Перевіряючи ухвалу судді першої інстанції щодо порушення ОСОБА_1 вимог підсудності, колегія суддів виходить з такого.
У ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно зі ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Частиною 1 ст.23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.
Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).
Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.
Відповідно до положень ст.187 ЦПК України, якою врегульовано порядок відкриття провадження у справі, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.
Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України).
Статтею 310 ЦПК України встановлено, що заява про усиновлення дитини або повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування, подається до суду за місцем їх проживання.
Зі змісту заяви про усиновлення неповнолітньої дитини вбачається, що                      ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають спільно однією сім`єю по АДРЕСА_1 .
З матеріалів справи видно, що суддею першої інстанції з метою визначення підсудності в порядку ч.8 ст.187 ЦПК України здійснено запити та отримано таку інформацію:
відповідь №1270016 від 07 квітня 2025 року з Єдиного держаного демографічного реєстру, з якої слідує, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6);
відповідь №1270031 від 07 квітня 2025 року з Єдиного держаного демографічного реєстру, з якої слідує, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7).
Таким чином ОСОБА_1 вказав, а суддя першої інстанції мав можливість встановити підсудність заяви про усиновлення повнолітньої дитини та у випадку                           непідсудності даної заяви Березанському міському суду Київської області, передати її за встановленою підсудністю.
При цьому колегія суддів враховує, що суддею першої інстанції здійснювалися запити щодо місця реєстрації учасників справи, однак не було здійснено запит щодо місця реєстрації неповнолітньої дитини, з урахуванням того, що ОСОБА_1 вказав місце  проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вирішуючи питання про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суддя першої інстанції на вказані вище обставини належної уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про визнання неподаною та повернення заяви ОСОБА_1 разом з доданими до неї документами, зокрема, з підстав недотримання правил підсудності.
Водночас колегія суддів враховує, що помилкове посилання ОСОБА_1 при визначенні підсудності заяви на ст.316 ЦПК України, а не на ст.310 ЦПК України, не позбавляє суддю першої інстанції необхідності правильного визначення територіальної юрисдикції (підсудності) справи.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції про визнання неподаною заяви та її повернення заявнику разом з доданими до неї документами постановлена з порушенням норм процесуального права.
У даному конкретному випадку колегія суддів враховує, що відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Саме в такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).
ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення       ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі ст.6 Конвенції).
Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).
У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи встановлені обставини колегія суддів приходить до висновку, що  оскаржувана ухвала судді першої інстанції від 22 квітня 2025 року по своїй суті не відповідає принципу процесуальної економії, оскільки з формальних причин породжує необхідність звернення позивача до суду знову для вжиття додаткових засобів захисту, що згідно усталеної практики Верховного Суду є недопустимим (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження                                     № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).
Відповідно до п.6 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з положеннями ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала судді першої інстанції від 22 квітня 2025 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому вона відповідно до ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу судді Березанського міського суду Київської області від 22 квітня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий 
 
Судді: