ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" січня 2026 р. Справа№ 910/7234/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Ткаченка Б.О.
суддів: Суліма В.В. 
Гаврилюка О.М. 

розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕНЗА КОНСТРАКШЕН" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2025
у справі №910/7234/25 (суддя - Удалова О.Г.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАЛГАКИРАН КОМПРЕСОР УКРАЇНА"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕНЗА КОНСТРАКШЕН"
про стягнення 273 304,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог 
До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ДАЛГАКИРАН КОМПРЕСОР УКРАЇНА" (далі - позивач, ТОВ "ДАЛГАКИРАН КОМПРЕСОР УКРАЇНА") з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕНЗА КОНСТРАКШЕН" (далі - відповідач, ТОВ "ДЕНЗА КОНСТРАКШЕН", скаржник) про стягнення 273 304,60 грн, з яких 100 720,00 грн - сума основного боргу, 37 093,15 грн - інфляційне збільшення, 10 110,55 грн - штрафні санкції у вигляді 3% річних, 125 380,90 грн - пеня. Крім того, у позові позивачем заявлено вимогу про нарахування та стягнення з відповідача 3% річних з 30.05.2025 до дати повного виконання рішення суду у даній справі.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором від 14.02.2022 № ПК/2022-028 в частині оплати виконаних робіт у строк, встановлений договором.

Короткий зміст оскаржуваних рішень суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.08.2025 у справі №910/7234/25 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕНЗА КОНСТРАКШЕН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАЛГАКИРАН КОМПРЕСОР УКРАЇНА" основний борг у розмірі 100 720,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 11 053,23 грн, 3% річних в розмірі 2 133,75 грн, 1 366,88 грн судового збору. На підставі ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати, починаючи з 30.05.2025 та до моменту виконання цього рішення, 3% річних за формулою: С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, та стягнути вказану суму нарахованих відсотків з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕНЗА КОНСТРАКШЕН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАЛГАКИРАН КОМПРЕСОР УКРАЇНА". В іншій частині позову відмовлено.
Постановляючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції не погодився з визначенням позивачем початкового періоду прострочення відповідачем зобов`язання з оплати (14.08.2022), оскільки позивачем такий період визначено виходячи з умов договору, при цьому не доведено погодження між сторонами саме таких умов, які викладені в долученому та не підписаному примірнику договору.
Водночас, судом першої інстанції вказано, що відповідач, враховуючи приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України та лист (претензію) позивача від 17.10.2024 № 515, є таким, що прострочив обов`язок з оплати з 01.11.2024.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДЕНЗА КОНСТРАКШЕН" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ДЕНЗА КОНСТРАКШЕН" на рішення Господарського суду м. Києва від 27.08.2025 у справі № 910/7234/25. Змінити рішення суду першої інстанції, а саме: скасувати стягнення інфляційних втрат - 11 053,23 грн.; скасувати стягнення 3 % річних - 2 133,75 грн.; скасувати положення про подальше нарахування 3 % річних з 30.05.2025 до моменту фактичного погашення боргу; перерозподілити судові витрати пропорційно зміненому розміру задоволених вимог.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не встановлено момент прострочення відповідачем виконання вимоги - немає підстав для нарахування інфляційних втрат та 3 % (ст. 530, 612, 625 ЦК України).
Судом першої інстанції невірно надано оцінку обґрунтованості доводів позивача та неправильно досліджено докази, тому скаржник не погоджується з тим твердженням суду, що матеріалами справи підтверджується факт направлення позивачем відповідачу претензії, зокрема, у формі листа № 515 від 17.10.2024, а також претензії № 150/1 від 26.03.2025, а тому відповідач, враховуючи приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України та лист (претензію) позивача від 17.10.2024 № 515, є таким, що прострочив обов`язок з оплати з 01.11.2024.
Також скаржник зазначає, що судом хибно не бралися до уваги посилання відповідача на неотримання ним таких документів (листа та претензії) та відсутність прострочення оплати, оскільки направлення, зокрема, листа № 515 від 17.10.2024 на адресу відповідача, який містить вказівку на необхідність здійснення відповідачем оплати до 31.10.2024 не підтверджено доказами позивачем доказами.
За доводами скаржника, у разі відсутності доказів отримання вимоги та настання прострочення суд не вправі визначати подальше нарахування процентів у майбутньому періоді. Такий підхід суперечить змісту ст. 625 ЦК України та принципам визначеності судового рішення.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
29.09.2025 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив усі обставини справи та наявні докази, надавши їм належну правову оцінку, а доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи та не містять жодного аргументу який би спростував висновки суду першої інстанції. Апеляційна скарга не містить посилання на норми матеріально чи процесуального права, які були неправильно застосовані судом першої інстанції чи на обставини які залишилися не дослідженими судом. Твердження відповідача гуртуються на припущеннях а не на об`єктивних та достовірних доказах.
06.10.2025 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній зазначає, що позивач у відзиві використовує щодо відповідача висловлювання - "умисне не отримував", "ігнорував", не маючи відповідних доказів та стверджує, що доводи апелянта зводяться до «суб`єктивного тлумачення». Позивач, вдається до презумпції винуватості відповідача, що прямо суперечить принципу змагальності (ст. 13 ГПК України).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Майданевича А.Г., Суліма В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕНЗА КОНСТРАКШЕН" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2025 у справі №910/7234/25. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Витребувано невідкладно матеріали справи №910/7234/25 з суду першої інстанції.
14.01.2026 згідно з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕНЗА КОНСТРАКШЕН" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2025 у справі №910/7234/25 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2025 Прийняти справу №910/7234/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕНЗА КОНСТРАКШЕН" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2025 до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., суддів: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, між позивачем як виконавцем та відповідачем як замовником укладено договір № ПК/2022-028 від 14.02.2022, поряд з цим до позовної заяви позивачем додано не підписані жодною стороною та не скріплені печатками сторін копії вказаного договору та специфікації до нього, у зв`язку з чим позовну заяву було залишено без руху.
Усуваючи недоліки позовної заяви, позивач повідомив суд про те, що він не має змоги надати оригінал підписаного договору про виконання робіт № ПК/2022-028 від 14.02.2022, в зв`язку з тим, що ним було втрачено цей договір. Про наявність оригіналу підписаного Договору у ідповідача йому не відомо.
Між тим, як зазначив відповідач у заявах по суті (відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив), договір, на який посилається позивач у позовній заяві (№ ПК/2022-028 від 14.02.2022) не укладався сторонами, а тому застосування позивачем його умов є неправомірним.
Як встановлено судом під час розгляду даної справи, 08.08.2022 між позивачем та відповідачем підписано акт надання послуг № 4482 від 08.08.2022 на суму 312 720,00 грн про виконання робіт з підключення системи вентиляції на об`єкті за адресою: м. Київ вул. Глибочицька, 4.
Як вказано в підписаному акті, підставою для його підписання є договір № ПК/2022-028 від 14.02.2022 за замовленням покупця № 1655 від 14.02.2022.
Крім того, між позивачем як виконавцем робіт та головним інженером ДП "Пегас Пріор" Морінцевим В.О. як представником експлуатуючої організації підписано акт з виконання робіт підключення системи вентиляції на об`єкті за адресою: м. Київ вул. Глибочицька, 4.
Крім того, судом встановлено, що на оплату вказаних робіт позивачем виставлявся рахунок № 1655 від 14.02.2022 на суму 312 720,00 грн, підставою для виставлення якого також вказаний договір № ПК/2022-028 від 14.02.2022.
15.02.2022 відповідач здійснив оплату рахунку № 1655 від 14.02.2022, перерахувавши 189 000,00 грн.
21.10.2024 позивач звернувся до відповідача з листом № 515 від 17.10.2024, в якому вимагав сплатити в строк до 31.10.2024 заборгованість у розмірі 123 720,00 грн, що підтверджується копіями опису вкладення 21.10.2024, поштової накладної № 0306213211090. Лист направлено на юридичну адресу відповідача, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
17.01.2025 відповідачем сплачено позивачу грошові кошти в розмірі 23 000,00 грн з призначенням платежу "роботи за підключення системи вентиляції згідно рах. № 1655 від 08.01.2025".
03.04.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією № 150/1 від 26.03.2025, в якій просив у строк до 18.04.2025 сплатити заборгованість у розмірі 100 720,00 грн, а також пеню, 3% річних та інфляційні втрати в розмірі 75 785,24 грн, що підтверджується копіями опису вкладення 03.04.2024 та поштової накладної № 0306213264865.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що відповідачем не здійснено розрахунок за виконані позивачем роботи.
Відповідач у відзиві на позов частково визнав заявлені позивачем позовні вимоги, зокрема, в частині стягнення 100 720,00 грн заборгованості, крім того, відповідачем підтверджено факт виконання позивачем робіт та підписання між сторонами акту наданих послуг від 08.08.2022. Проте, зазначає відповідач, що між сторонами не укладався договір у формі єдиного документу, який би містив визначення всіх основних умов, прав та обов`язків сторін, у зв`язку з чим між сторонами не погоджено строк оплати.
Як вказує відповідач, в описі вкладання від 21.10.2024 міститься позначення, що відповідачу надіслано лист вих. № 515 від 17.10.2024, однак на сайті АТ "Украпошта" відсутні дані про відправку цього листа за трек номером накладної № 0306213211090, оскільки дані не зареєстровані в системі, на переконання відповідача, з наданого опису вкладення у цінний лист неможливо встановити, який саме документ було направлено. Крім того, доказів, які б підтверджували вручення вказаного листа відповідачу матеріали справи також не містять.
Щодо претензії від 26.03.2025, копію якої надав позивач, то за даними з сайту АТ "Укрпошта" відправлення з трек-номером накладної № 0306213254865 від 03.04.2025 повернуто поштою за закінченням строку зберігання, а отже, не отримано відповідачем.
Таким чином, відповідач заперечив вимоги про стягнення 37 093,15 грн інфляційних втрат, 10 110,55 грн 3% річних, 125 380,90 грн пені, оскільки, за доводами відповідача, строк оплати виконаних робіт за відсутності укладеного договору з чітким визначенням строку оплати та за відсутності доказів отримання претензій не настав.
Заперечуючи проти вказаних тверджень відповідача, позивач зазначає, що з рахунку на оплату по замовленню № 1655 від 14.02.2022 вбачається, що підстава його виставлення - договір ПК/2022-028 від 14.02.2022. Крім того, акт надання послуг № 4482 від 08.08.2022 містить посилання на договір № ПК/2022-028 від 14.02.2022 та замовлення покупця № 1655 від 14.02.2022.
Відповідачем здійснено часткову оплату робіт згідно з рахунком № 1655 від 14.02.2022, що підтверджується платіжною інструкцією № 132 від 15.02.2022 та платіжною інструкцією № 2502 від 17.01.2025.
Між тим, як вказано судом вище, сплата відповідачем коштів 17.01.2025 здійснена з призначенням платежу "роботи за підключення системи вентиляції згідно рах. № 1655 від 08.01.2025".

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийняті постанови 
У силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин: дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу «повітряна тривога», перебування членів колегії суддів на лікарняному, у відпустках та інші чинники.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи окремо та в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Згідно до ч. 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Приписами ч. 3 ст. 277 ГПК України встановлено виключний перелік підстав норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
Так, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в частині позовних вимог, які не є предметом апеляційного оскарження 
Стосовно стягнення інфляційних втрат - 11 053,23 грн.; скасувати стягнення 3 % річних - 2 133,75 грн.; подальше нарахування 3 % річних з 30.05.2025 до моменту фактичного погашення боргу, які є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Укладений між сторонами Договір є договором підряду, а тому між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України.
Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно зі ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Стаття 853 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові, в іншому випадку він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Відповідно до частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Між тим, згідно ч. 2 вказаної норми, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Як визначено ч.ч. 1, 3, 4 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (ч. 1 ст. 75 ГПК України).
Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Як визначено ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Так, як вказано вище, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між сторонами укладено договір № ПК/2022-028 від 14.02.2022, що, за твердженням позивача, також підтверджується зазначенням про укладання договору у виставленому рахунку № 1655 від 14.02.2022, підписаному між сторонами акті надання послуг № 4482 від 08.08.2022, призначенні здійснених відповідачем платежів.
Стосовно вказаних доводів сторін суд вказує таке.
Судом не беруться до уваги доводи позивача щодо того, що укладання договору підтверджується вказівкою на договір № ПК/2022-028 від 14.02.2022 в рахунку № 1655 від 14.02.2022, оскільки такий документ є одностороннім документом позивача.
Крім того, наявність вказівки на укладання договору № ПК/2022-028 від 14.02.2022 в акті надання послуг № 4482 від 08.08.2022 не дозволяє визначити зміст умов такого договору, а також вважати доведеною ту обставину, що долучені позивачем до позову та не підписані сторонами договір та специфікація до нього сторонами погоджені саме в редакції, що відображена в такому договорі, зокрема, в частині порядку розрахунків.
Також суд зазначає, що позивачем під час розгляду даної справи не заявлено клопотання про витребування договору № ПК/2022-028 від 14.02.2022 у відповідача. Крім того, позивачем не доведено, що надані примірники не підписних договору № ПК/2022-028 від 14.02.2022 та специфікації до нього погоджені сторонами саме в редакції таких документів. 
Водночас, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що здійснивши оплату за роботу та підписавши акт надання послуг № 4482 від 08.08.2022, сторони погодили вартість виконання робіт з огляду на таке.
Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Згідно зі ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів, що зважаючи на виставлення позивачем рахунку-фактури та прийняття робіт відповідачем за актом між позивачем та відповідачем в спрощений спосіб укладено договір підряду.
Стосовно строку оплати виконаних робіт, у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів вказує, що матеріалами справи підтверджується факт направлення позивачем відповідачу претензії, зокрема, у формі листа № 515 від 17.10.2024, а також претензії № 150/1 від 26.03.2025.
При цьому в листі № 515 від 17.10.2024 позивач вимагав здійснити оплату заборгованості в строк до 31.10.2024.
Таким чином, у відповідача, зважаючи на приписи ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, виник обов`язок з оплати виконаних позивачем робіт з 01.11.2024.
Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 37 093,15 грн втрат від інфляції, нарахованої за період з серпня 2022 року по квітень 2025 року, а також 10 110,55 грн 3% річних, нарахованих з 14.08.2022 по 29.05.2025.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Водночас, як вказано колегією суддів вище, відповідач, враховуючи приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України та лист (претензію) позивача від 17.10.2024 № 515, є таким, що прострочив обов`язок з оплати з 01.11.2024.
З урахуванням розрахунку втрат від інфляції та 3% річних починаючи з 01.11.2024 з урахуванням часткової оплати 17.01.2025 на суму 23 000,00 грн розмірі втрат від інфляції становить 11 053,23 грн, а 3% річних - 2 133,75 грн.
Колегією суддів відхиляються посилання скаржника на неотримання останнім таких документів (листа та претензії) та відсутність прострочення оплати, оскільки направлення, зокрема, листа № 515 від 17.10.2024 на адресу відповідача, який містить вказівку на необхідність здійснення відповідачем оплати до 31.10.2024 підтверджується наданими позивачем доказами (описом вкладання та поштовою накладною). При цьому в поштовій накладній вказано, що розрахункова дата доставки листа 23.10.2024.
Крім того, позивач у позові просить суд зазначити в рішенні суду про нарахування 3% річних на суму боргу в розмірі 100 720,00 грн, починаючи з 30.05.2025 до дати виконання рішення суду за формулою: С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, та стягнути вказану суму нарахованих відсотків з відповідача на користь позивача.
Згідно з ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. 
Враховуючи, що позивачем у даній справі заявлено вимогу про стягнення боргу, на який нараховані 3% річних, та таке нарахування здійснено до 29.05.2025, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції щодо можливості зазначення в рішення суду про нарахування 3% річних, починаючи з 30.05.2025 до моменту виконання рішення суду у даній справі за формулою С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, та стягнути вказану суму нарахованих відсотків з відповідача на користь позивача.
Щодо доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає таке.
Як зазначено в частинах одинадцятій та дванадцятій статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі.
До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.
Таким чином, у даному випадку суд має право зобов`язати орган (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, здійснювати нарахування річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду.
Одночасно суд має роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати боржником суми основного боргу, нарахування річних (пені) повинно здійснюватися на залишок заборгованості.
Можливість нарахування річних (пені) до моменту повного виконання рішення суду (судового наказу) підтверджується висновками Верховного суду у справах № 203/1330/20 та № 916/922/19.
Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 р. у справі № 910/14524/22 зауважила, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних охоплюються приписами ч. 10 ст. 238 ГПК України, якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання.
Щодо визначення дати, з якої необхідно проводити нарахування 3% річних, колегія суддів зазначає, що враховуючи те, що ним у даній справі заявлено вимогу про стягнення боргу, на який нараховані 3% річних, та таке нарахування здійснено до 29.05.2025, судом першої інстанції правомірно зазначено що нарахування 3% річних необхідно починати з 30.05.2025 до моменту виконання рішення суду у даній справі.
Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів досліджено та відхиляються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення та додаткового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, а оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2025 у справі №910/7234/25, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги. 

Розподіл судових витрат
Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕНЗА КОНСТРАКШЕН" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2025 у справі №910/7234/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.08.2025 у справі №910/7234/25 - залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕНЗА КОНСТРАКШЕН".
4. Матеріали справи № 910/7234/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко 

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк