КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
05 лютого 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/4452/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 ,
на ухвалу Подільського районного суду міста Києва у складі судді Будзан Л. Д.
від 18 листопада 2025 року
у цивільній справі № 758/12336/24 Подільського районного суду міста Києва
за заявою ОСОБА_1 
про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами 
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 
до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» 
про захист прав споживачів та визнання договору укладеним,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 18 листопада 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року у даній справі відмовлено та залишено рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року в силі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Подільського районного суду м. Києва від 17.12.2024 за нововиявленими обставинами з урахуванням правових висновків апеляційного суду, викладених у цій ухвалі щодо істотності заявлених обставин та допущених порушень норм процесуального права.
Зазначає, що встановлені ним після завершення розгляду справи юридичні факти переходу будинку у комунальну власність ще у 2008 році та зміна балансоутримувачів мають істотне значення, оскільки спростовують основний мотив відмови у позові - відсутність документів від ТОВ «Підприємство «Київ». Звертає увагу на те, що ТОВ «Підприємство «Київ» втратило статус власника за 17 років до ухвалення рішення, проте ця інформація не була публічною та не відображалася у реєстрах. Апелянт наголошує на офіційному визнанні його статусу належного наймача чинним комунальним балансоутримувачем (КП), що безпосередньо підтверджує його статус споживача. Вказує на об`єктивну неможливість отримання правовстановлюючих документів під час первісного розгляду справи через їх вилучення органами МВС ще у 2005 році, що підтверджено листом ФДМУ. Апелянт зазначає, що відповідач знав про реального балансоутримувача будинку з 2009 року через наявність прямих договорів, проте приховував це від суду, діючи недобросовісно. Стверджує, що суд першої інстанції помилково ототожнив нововиявлені обставини з новими доказами, проігнорувавши правову позицію Верховного Суду (постанова від 21.10.2020 у справі № 726/938/18), за якою нововиявленою є сама обставина, а не дата отримання підтверджуючого документа. Наголошує на порушенні принципу пропорційності та покладенні на нього надмірного тягаря доказування фактів, що перебували поза його контролем. Апелянт звертає увагу на процесуальні порушення суду, зокрема на ігнорування його письмових пояснень та викривлення фактичної дати вилучення архівних справ (вказано 2025 замість 2005 року). Вважає поведінку відповідача суперечливою (venire contra factum proprium), оскільки ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» роками обслуговувало його особові рахунки, водночас заперечуючи наявність договірних відносин у суді.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу Полєтаєв А. М., в інтересах ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись безпідставність її доводів, а ухвалу суду залишити без вважаючи її законною.
Зазначає, що заявлені факти не є нововиявленими обставинами, а є новими доказами, які позивач почав збирати лише після набрання рішенням законної сили. Наголошує, що інформація про комунальну власність будинку та зміну балансоутримувача не була таємною, оскільки з 2015 року мешканці отримують рахунки від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва». Звертає увагу на те, що апелянт не проявив належної обачності та не використав надані йому законом процесуальні права для збору доказів під час розгляду справи по суті. Стверджує, що факт вилучення приватизаційної справи у 2005 році не спростовує висновків суду про відсутність у позивача належно оформлених прав на об`єкт нерухомості станом на момент звернення. Відповідач посилається на принцип юридичної визначеності та остаточності судових рішень (res judicata), вказуючи, що процедура перегляду не може підміняти собою апеляцію.
У поданій відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив критично оцінити доводи відзиву ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» як такі, що не спростовують наявності нововиявлених обставин, задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 18.11.2025.
В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином засобами Електронного суду. 
Представник ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» Полєтаєв А. М. надіслав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.
Ухвалюючи рішення від 17 грудня 2024 року про відмову у задоволенні позову, суд виходив із того, що за приписами пункту 2.1.8 ПРРЕЕ обов`язковою умовою укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії є подання заявником копії документа, яким визначено право власності чи користування на об`єкт нерухомості. Встановивши, що матеріали справи не містять належних доказів належності спірної квартири ТОВ «Підприємство «Київ» на праві власності, суд зазначив про відсутність у позивача законних підстав для приєднання до умов договору у статусі споживача. Суд зауважив, що наданий договір найму від 20.12.2007 не наділяв наймача повноваженнями на самостійне укладення договорів про надання комунальних послуг, а сама відмова відповідача в оформленні договірних відносин через неповний пакет документів була правомірною та не оскаржувалася, з огляду на що дійшов висновку про недоведеність факту досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов публічного договору. Враховуючи відсутність підтвердженого правового зв`язку між позивачем та об`єктом нерухомого майна, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог щодо визнання договору укладеним у судовому порядку. 
Звертаючись із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року, заявник (позивач) вважав, що виявлені ним факти переходу багатоквартирного будинку в комунальну власність ще у 2008 році та зміна балансоутримувача є істотними для справи обставинами, які не були і не могли бути йому відомі під час первісного розгляду через відсутність відомостей у відкритих реєстрах. Позивач наголошував на об`єктивній неможливості надання суду правовстановлюючих документів у 2024 році внаслідок вилучення приватизаційної справи з архіву Фонду державного майна України правоохоронними органами ще у 2005 році, що було підтверджено офіційною відповіддю лише у серпні 2025 року. Заявник вказував на недобросовісну процесуальну поведінку відповідача, який, маючи прямі договірні відносини з комунальним балансоутримувачем протягом 15 років, приховував цю інформацію від суду, чим сприяв ухваленню помилкового рішення. Також вважав нововиявленою обставиною офіційне підтвердження чинним балансоутримувачем (КП) його статусу як законного наймача квартири, що, на переконання заявника, спростовує ключовий мотив суду щодо відсутності правового зв`язку між ним та об`єктом нерухомості.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені обставини не відповідають критеріям статті 423 ЦПК України. Суд встановив, що позивач розпочав активний збір документів лише після того, як рішення набрало законної сили та пройшло апеляційний перегляд, що свідчить про надання «нових доказів», а не виявлення «нововиявлених обставин». Суд зазначив, що обставини щодо права користування квартирою вже були предметом дослідження під час розгляду справи по суті. Врахувавши практику ЄСПЛ, суд дійшов висновку, що заявник не довів неможливості подання цих документів раніше при належній обачності. Суд наголосив, що процедура перегляду за нововиявленими обставинами не може використовуватися для виправлення помилок, які могли бути усунуті під час звичайного судового розгляду.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з наступних підстав.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Істотною вважається обставина, яка за своєю юридичною природою може вплинути на юридичну оцінку обставин справи та призвести до іншого результату розгляду (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 10.11.2025 у справі № 569/18554/17).
Аналізуючи доводи заявника про зміну форми власності будинку у 2008 році та вилучення архівних справ у 2005 році, колегія суддів зазначає, що ці обставини не мають істотного значення для вирішення даного спору. Предметом позову є визнання договору укладеним. У рішенні від 17.12.2024, яке набрало законної сили, судом встановлено, що відповідач правомірно відмовив у приєднанні до договору через ненадання позивачем документів, передбачених пунктом 2.1.8 ПРРЕЕ. Обов`язок споживача надати документ, що підтверджує право власності або користування об`єктом, є нормативно встановленим і не залежить від того, хто саме є балансоутримувачем будинку чи де перебувають архівні копії приватизаційних справ.
З`ясування судом на стадії розгляду справи по суті обставин щодо зміни форми власності об`єкта нерухомості не призвело б до іншого результату вирішення спору, оскільки вказаний факт не звільняє позивача від необхідності дотримання процедури, передбаченої пунктом 2.1.8 ПРРЕЕ» та обов`язку надати відповідачу належний договір найму чи інший документ про право користування, оформлений відповідно до вимог статей 793, 794 ЦК України. 
Таким чином, наведені заявником факти не спростовують висновку суду про відсутність у позивача належного пакету документів на момент подання заяви відповідачу. Обставини, які не можуть змінити кінцевий результат справи, не є істотними (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 20.11.2025 у справі № 336/3141/23).
Колегія суддів зазначає, що нововиявлені обставини слід відрізняти від нових доказів. Отримані позивачем у 2025 році відповіді від ФДМУ та КП є новими доказами, які підтверджують обставини (статус користувача), що вже були предметом доказування у справі. Неналежна підготовка до судового процесу та ініціювання збору доказів лише після ухвалення остаточного рішення не створює підстав для перегляду справи за статтею 423 ЦПК України.
Принцип остаточності судового рішення (res judicata) та правової визначеності забороняє перегляд рішення лише з метою нового розгляду справи. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявник мав можливість встановити статус будинку та отримати документи від КП під час розгляду справи по суті у 2024 році, оскільки ці дані не були таємними. Отже, відмова у задоволенні заяви про перегляд є законною та обґрунтованою. Будь-які технічні помилки в ухвалі (щодо дат) не впливають на правильність вирішення питання по суті.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 18 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 09 лютого 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов