Справа № 127/30470/25 
Провадження № 33/801/41/2026
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач: Шемета Т. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі судді Шемети Т. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу Вінницької митниці, поданої представником Самсонюком Дмитром Миколайовичем на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2025 року, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,
встановив:
Згідно протоколу про порушення митних правил № 0290/UA401000/2025 від 13 серпня 2025 року, за результатами проведеної аналітично-пошукової роботи, спрямованої на виявлення способів і механізмів переміщення через митний кордон України товарів і транспортних засобів комерційного призначення з порушенням законодавства України з питань митної справи, виявлення ризиків та механізмів ухилення від сплати митних платежів, у відповідності до статті 2 Угоди між Урядом України та Урядом Королівства Норвегія про взаємодопомогу в митних справах від 14.02.2007, управлінням боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Вінницької митниці було ініційовано направлення запиту до митних органів Королівства Норвегія про надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки та інформації щодо фактів митного оформлення, продажу, зняття з реєстрації та вартості транспортних засобів, які надходили на адреси громадянок України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
17.06.2025 на адресу Вінницької митниці надійшов лист Митного та податкового директорату Королівства Норвегія від 28.05.2025 №25/08195-5 з інформацією про транспортні засоби згідно запиту Держмитслужби України.
За результатами проведеної перевірки встановлено, 10.05.2024 особа, уповноважена на роботу з митницею громадянин України ОСОБА_3 на підставі договору доручення № 04/261 від 07.05.2024, підготував та подав до відділу митного оформлення №1 митного поста "Вінниця" Вінницької митниці електронну митну декларацію (далі - ЕМД) типу «IM 40 ДЕ» №24UA401020026391U0 на товар «Автомобіль легковий, б/в, марка NISSAN, модель - QASHQAI, календарний рік виготовлення - 2011 р., модельний рік виготовлення - 2011 р.; дата першої реєстрації – 03.02.2011 р., кузов № НОМЕР_1 , двигун - дизельний, робочий об?єм циліндрів - 1461 см3, потужність двигуна - 81 кВт, номер двигуна - немає даних, колісна формула - 4х2, кількість місць для сидіння згідно свідоцтва про реєстрацію- 7, для використання по дорогах загального призначення. Категорія транспортного засобу - М1. Торговельна марка: NISSAN . Країна виробництва: GB.». Заявлена фактурна вартість 46000 норвезьких крон. Митна вартість 182521 грн. Одержувач громадянка України ОСОБА_1 
Транспортний засіб марки «NISSAN», модель «QASHQAI», VIN-код  НОМЕР_1  ввезений на митну територію України 08.05.2024 громадянкою України ОСОБА_1 через пункт пропуску «Шегині – Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці за попередньою митною декларацією типу «ІМ ЕЕ» №24UA401020025733U6 від 07.05.2024.
Митне оформлення даного транспортного засобу здійснювалось на підставі поданих документів, зокрема рахунку-фактури №2081 від 25.04.2024 з іноземною компанією «ILIA AS» (Ra terrasse 3, 1663 Rolvsoy, Norway).
Листом Митного та податкового директорату Королівства Норвегія від 28.05.2025 №25/08195-5 митні органи України були повідомлені, що іноземна компанія «ILIA AS» не здійснювала продаж даного транспортного засобу і не є його власником, попереднім власником транспортного засобу є інвестиційна банківська компанія «Haroun bi log» та про неможливість знайти експортну декларацію на даний транспортний засіб. У митному розслідуванні вони не можуть знайти експортну декларацію на цей автомобіль.
З метою проведення опитування по факту надання митному органу як підставу для переміщення товару рахунку-фактури № 2081 від 25.04.2024, що містить неправдиві відомості щодо відправника транспортного засобу, на адресу громадянки України ОСОБА_1 митницею неодноразово направлені запрошення.
Однак вона до митниці не з`явилася, лише 21 липня 2025 року надіслала на адресу Вінницької митниці пояснення, де підтвердила факт купівлі транспортного засобу марки «NISSAN», модель «QASHQAI», VIN-код  НОМЕР_1 з аукціону в Королівстві Норвегія та зазначила, що не пам?ятає продавця, який передав їй цей транспортний засіб разом з документами на стоянці в місті Гдиня (Республіка Польща) і зв?язку з ним не має. Інформацією щодо попередніх продажів даного транспортного засобу та його власників не володіє.
Також, з метою отримання інформації щодо документів, наданих для митного оформлення, до митниці було запрошено уповноваженого на роботу з митницею громадянина України ОСОБА_3 , який до митниці не прибув, будь-якої інформації не надав.
На підтвердження визначення вартості товару митницею надано звіт про визначення вартості транспортного засобу, що ввозиться на митну територію України №21120/25 від ФОП ОСОБА_4 , згідно якого ринкова вартість автомобіля «NISSAN QASHQAI+2», рік випуску 2011, ідентифікаційний номер № НОМЕР_1 , об?єм двигуна - 1461 см3, станом на момент перетину митного кордону України - 08.05.2024, складає 7625 євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ на цю дату становить 322 603 грн.
Відтак в протоколі зазначено, що громадянка України ОСОБА_1 вчинила дії, спрямовані на переміщення товару «Транспортний засіб марки «NISSAN», модель «QASHQAI», VIN-код  НОМЕР_1 » через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом надання митному органу як підставу для переміщення товару рахунку-фактури №2194 від 25.04.2024, що містить неправдиві відомості щодо відправника транспортного засобу.
Зазначені дії мають ознаки порушення (порушень) митних правил, передбаченого (передбачених) частиною 1 статті 483 Митного кодексу України.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2025 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 481 МК України. 
Прийняте рішення суд першої інстанції мотивував тим, що матеріали справи про порушення митних правил не містять будь-яких відомостей та жодних доказів того, що ОСОБА_1 вчинено умисні дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом надання в якості підстави для переміщення товарів до митного органу документів, що містять неправдиві відомості щодо одержувача товару, а тому в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.
Митний кодекс України нормою статті 257 вичерпно формулює поняття «декларування», яке здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Заявлення таких відомостей здійснюється за встановленою законом формою в ході процедури декларування, повноваженнями щодо якого відповідно до положень статті 265 Митного кодексу України наділений декларант.
Виходячи з аналізу цих положень, особа може брати участь у митних відносинах як декларант у двох випадках: коли вона особисто здійснює декларування товарів або як його власник або як уповноважений власником. Декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.
У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.
Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.
Таким чином, власник товару підлягає відповідальності лише у тому випадку, коли він здійснював декларування товару або з метою приховування від митного контролю особисто вчиняв будь-які дії, що складають об`єктивну сторону такого порушення. При цьому таке діяння за суб`єктивною стороною характеризується прямим умислом на подання митному органу документів, що містять неправдиві дані.
У протоколі йдеться про подання документів, що містять неправдиві відомості щодо відправника та одержувача.
Як встановлено судом, підставою для митного оформлення товару був інвойс, виготовлений та наданий компанією ILIA AS.
При цьому доказів того, що наданий під час митного оформлення інвойс №2081 від 25.04.2024 на транспортний засіб NISSAN QASHQAI AS 26898 VIN: НОМЕР_1 , вартістю 46000 норвезьких крон, є підробленим, одержаним незаконним шляхом, або таким, що містять неправдиві відомості, митним органом не надано.
ОСОБА_1 здійснювала митне декларування товару, на підставі наданих саме відправником документів, зокрема інвойсу, в якому отримувачем є ОСОБА_5 та встановлено вартість товару, яка відповідає заявленій в митній декларації.
При цьому жодних відомостей, що безпосередньо ОСОБА_1 має відношення до складення інвойсу, що був наданий для митного огляду.
Окрім того, суд звернув увагу на те, що в справі відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 надала митному органу підроблені документи чи документи одержанні незаконним шляхом (висновки експертизи, показання свідків, вирок суду), які б доводили її вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.
Відтак суд виснував, що неможливо стверджувати, що ОСОБА_1 вчинила дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу, як підстави для переміщення товарів документів, таких, що містять неправдиві відомості щодо відправника.
Не погоджуючись із такою постановою суду, 18 грудня 2025 року представник Вінницької митниці Самсонюк Д. М., подав апеляційну скаргу, в якій просить, скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою ОСОБА_1 визнати винною за ч. 1 ст. 483 МК України.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд невірно оцінив фактичні обставини справи. Митний брокер це підприємство яке лише надає послуги по декларуванню товару і діє виключно від імені декларанта, зокрема здійснює безпосереднє подання до митних органів всіх необхідних документів для митного оформлення товару, в той час як саме гр. ОСОБА_6 вчиняла активні дії щодо отримання товаросупровідних документів на задекларований нею товар, зокрема інвойс (INVOICE) від 29 серпня 2024 року № 2194 та в подальшому передала їх митному брокеру як посереднику для безпосередньої подачі їх до митних органів, а тому твердження суду, що ОСОБА_1 фізично не подавала необхідні для митного оформлення документи, тобто не вчиняла активний дій по декларуванню товару, в жодній мірі не свідчить про те, що в її діях відсутня об`єктивна сторона інкримінованого їй правопорушення.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 8 МК України декларантом в даному випадку виступає саме ОСОБА_1 , яка і несе юридичну відповідальність за порушення митних правил у повному обсязі, незалежно від того чи здійснювала вона декларування товару: «Автомобіль легковий, б/в марка «NISAN, модель – QASHQAI, календарний рік виготовлення – 2011 р., модельний рік виготовлення – 2011 р.; дата першої реєстрації – 03.02.2011, кузов № НОМЕР_1 …»
В судовому засіданні апеляційного суду представник Вінницької митниці Самсонюк Д. М. підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити. ОСОБА_1 та її представник адвокат Петренко О. М. заперечили проти апеляційної скарги та просили оскаржувану постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків:
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Відповідно до ч. 4 ст. 2 КУпАП, питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним Кодексом України.
Згідно із ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП та ст. ст. 486, 489 МК України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в тому числі, про порушення митних правил, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Відповідальність за ст. 483 МК України настає за переміщення, або дії спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю.
Притягнення особи до відповідальності за частиною 1 статті 483 МК України можливе лише за умови доведення сукупності всіх елементів складу адміністративного правопорушення, зокрема об`єктивної та суб`єктивної сторін, а також наявності умислу на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, серед іншого, шляхом подання документів, що містять неправдиві відомості.
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України є переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, зокрема шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, що містять неправдиві відомості, щодо товарів, їх ваги або кількості, країни походження, відправника та/ або одержувача, тощо.
Суб`єктивна сторона ч.1 ст.483 МК України передбачає умисел, тобто винна у скоєнні правопорушення особа чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів, предметів і речовин через митну територію України і прагне їх ввезти на територію України чи вивезти з України з порушенням встановленого порядку.
Таким чином, правопорушення, передбачене ч.1 ст.483 МК України може бути вчинено лише умисно, коли особа знає, що документи, які вона надає митному органу, як підставу для переміщення товару, - містять неправдиві дані, але бажає таким чином незаконно перемістити товар.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», для притягнення до відповідальності за ст.483 МК України необхідна наявність умислу в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Не можна розглядати як порушення митних правил дії особи, яка, переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України.
При цьому, що стосується використання документів, то судам необхідно враховувати, що підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів. Тобто ті, що подаються митному органу на кордоні та є підставою для пропуску товару на митну територію України.
Отже, відповідальність за частиною 1 статті 483 МК України настає за активні дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, у тому числі шляхом подання митному органу документів, що містять неправдиві відомості щодо істотних умов такого переміщення, або документів отриманих незаконним шляхом.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що надані в постанові Пленуму роз`яснення стосуються виключно кримінальних справ, є лише власним тлумаченням її змісту.
Сам по собі факт надання митному органу документа, щодо якого згодом виникають сумніви щодо достовірності зазначених в ньому відомостей, до прикладу, щодо продавця (що має місце в цій справі), не є безумовною підставою для притягнення особи до відповідальності, якщо не доведено, що така особа усвідомлювала неправдивість відомостей та діяла умисно.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б беззаперечно підтверджували, що громадянка України ОСОБА_1 знала або повинна була знати про те, що інвойс № 2194 від 29 серпня 2024 року містить неправдиві відомості щодо продавця транспортного засобу.
Слід також врахувати, що митні платежі за ввезення транспортного засобу сплачені в повному обсязі, що стверджується ОСОБА_1 та не заперечується представником митниці, що також вказує на відсутність наміру настання шкідливих наслідків, тобто про відсутність умислу в діях ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про те, що саме ОСОБА_1 є декларантом у розумінні пункту 8 частини 1 статті 8 МК України та несе відповідальність незалежно від того, чи здійснювала вона декларування особисто чи через митного брокера, є правильними за своїм правовим змістом, однак самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності в її діях суб`єктивної сторони правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідальність за порушення митних правил має індивідуальний характер, а тому покладення такої відповідальності можливе лише за умови доведення вини конкретної особи. При цьому, відповідно до усталеної судової практики, сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Матеріали справи не містять доказів того, що громадянка ОСОБА_1 зобов`язана була та мала об`єктивну можливість встановити, що зазначена в інвойсі від компанії «ILIA AS» інформація не відповідає дійсності. Матеріали справи також не містять і доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 була обізнана про те, що документи митного оформлення є підробленими.
Слід зазначити, що надана на запит митниці України відповідь Митного та податкового директорату Норвегії (а. с. 35 – 36) не містить категоричних висновків щодо недостовірності відомостей, вказаних в інвойсі № 2081 від 25 квітня 2024 року (а.с. 11). Матеріали справи не містять доказів того, що вказаний інвойс є чи то підробленим, чи отриманий ОСОБА_1 з порушенням порядку його отримання.
Тобто у матеріалах справи відсутні докази вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій, які свідчили б про намір приховати товар від митного контролю та які утворювали б об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого частиною першою статті 483 Митного кодексу України.
Як зазначалося вище, для притягнення особи до відповідальності за ст. 483 МК України, необхідною умовою є наявність умислу в її діях (прямого чи непрямого).
Однак матеріали справи не містять жодного доказу того, що ОСОБА_1 усвідомлювала свої дії як протиправні, передбачала або повинна була і могла передбачити порушення своїми діями встановленого порядку переміщення транспортного засобу через митний кордон України або можливість такого порушення, бажала, свідомо допускала його, або легковажно розраховувала на його відвернення. Таких доказів не здобуто і при апеляційному розгляді справи.
Таким чином, матеріали справи про порушення митних правил не містять будь-яких відомостей та жодних доказів того, що ОСОБА_1 вчинено дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення даного товару підробленого документу, чи документу, одержаного незаконним шляхом.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність доведеного умислу на приховування товару від митного контролю у діях ОСОБА_1 виключає наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України. Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні матеріалів справи і відповідають вимогам закону.
Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів у справі.
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Особу може бути визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, в тому числі у сфері митного оформлення і контролю, виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто, за наявності усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення - у сукупності.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виснує, що при розгляді даної справи суд першої інстанції повно та всебічно дослідив докази, що містяться в матеріалах справи, належним чином перевірив обставини, викладені у протоколі про порушення митних правил та приймаючи рішення про закриття провадження щодо ОСОБА_1 дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.
Отже, подана апеляційна скарга не може бути задоволена, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2025 року слід залишити без змін.
На підставі викладеного та керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Вінницької митниці, подану її представником ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2025 року залишити без змін
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду         Т. М. Шемета