УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №276/1844/25 Головуючий у 1-й інст. ЗБАРАЖСЬКИЙ А. М. 
Категорія 85 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого   Павицької Т.М.,
суддів    Шевчук А.М., Талько О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О. 

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №276/1844/25 за заявою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Хорошівська селищна рада Житомирського району Житомирської області як орган опіки та піклування про встановлення факту перебування на утриманні, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на ухвалу Хорошівського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2025 року, постановлену під головуванням судді Збаражського А.М. в селищі Хорошів,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2025 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив встановити факт утримання ОСОБА_1 малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування заяви зазначав, що 01.11.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, від якого народилося дві дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказує, що ОСОБА_2 від шлюбних відносин з іншим чоловіком – ОСОБА_7 має спільну малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте стверджує, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та фактично проживає разом із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що відповідно до акту обстеження умов проживання, сім`я проживає в будинку в стадії ремонту, потребує прибирання. У вказаному будинку наявні продукти харчування та меблі. У дітей є окрема кімната, облаштована меблями. Діти забезпечені сезонним одягом, взуттям, шкільним приладдям, смартфонами. Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не заперечує факт утримання ОСОБА_1 її дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також того факту, що заявник займається вихованням та утриманням всіх дітей. 
Також вказує, що батько ОСОБА_4 – ОСОБА_7 , не проживав з донькою, аліменти на її утримання не сплачував. Стверджує, що ОСОБА_1 самостійно займається побутом ОСОБА_4 , забезпечує фінансово, а також бере активну участь у її вихованні, цікавиться навчанням та громадським життям дитини. Окрім того звертає увагу на те, що сім`я заявника та ОСОБА_2 є багатодітною, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 21.05.2021, відповідно до якого заявник та ОСОБА_2 записані як батьки трьох дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Також зазначав, що ОСОБА_2 є домогосподаркою, займається вихованням дітей. Заявник є працездатною особою, отримує стабільний дохід, що підтверджується довідкою форми ОК-7 та довідкою форми ОК-5. Вказує, що даний факт необхідно встановити з метою звільнення з військової служби. В умовах дії режиму воєнного стану, факт утримання дитини віком до 18 років може існувати без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити заяву в повному обсязі.
Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Стверджує, що суд першої інстанції не правильно застосував висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22 та в постанові ВС від 04.12.2024 в справі №551/812/23. Вказує, що метою звернення є встановлення факту утримання дитини заявником, не задля посягання на права матері і біологічного батька, обмеження їхніх прав по відношенню до дитини, а задля реалізації заявником свого законного права на звільнення з військової служби, передбаченого абз. 5 пункту 3 ч. 12 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Звертає увагу на те, що враховуючи актуальну практику Верховного Суду, допускається розгляд даної справи в порядку окремого провадження. 
Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин релевантну правову позицію Верховного Суду, викладену у справі №127/3622/24. Суд першої інстанції помилкового не врахував, що в умовах дії режиму воєнного стану факт утримання дитини віком до 18 років може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. Зазначає, що за відсутності спору між батьками щодо утримання дитини й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт утримання особою дитини віком до 18 років, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях. Таким чином, провадження у цій справі підлягало відкриттю, а суд першої інстанції помилково виснував зворотне. Враховуючи вищевикладене просить скасувати ухвалу Хорошівського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2025 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт утримання дитини не біологічним батьком, а вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п.5 ч.2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч.1, ч.2 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Верховний Суд у правовому висновку, викладеному у постанові від 02 жовтня 2024 року у справі №333/7023/23, зазначив, що «у справі, яка переглядається, заявник просить встановити факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, проте, встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дітей, а також для одного з батьків дитини. З огляду на зазначене вбачається, що у справі, яка переглядається, наявний спір про право, зокрема спір щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні (утриманню) дитини та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманню, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України). Доведення факту одноосібного утримання дитини батьком та пасинка вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати та батько пасинка не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків та виховання дитини вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт одноосібного утримання дитини одним із батьків або факт утримання пасинка вітчимом може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання дитини. Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право».
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, ОСОБА_1 просив встановити факт перебування на його утриманні малолітньої ОСОБА_4 , зазначивши, що 01.11.2024 він уклав шлюб з ОСОБА_2 , яка має від попереднього шлюбу малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повністю перебуває на його утриманні.
Встановлення юридичного факту, що має юридичне значення необхідно заявнику для звільнення від військової служби на підставі ст. 26 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Разом з цим, колегія судів вважає, що саме по собі встановлення судом факту утримання дитини особою, яка не є її біологічним батьком, не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто, від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.
З огляду на зазначене, вбачається, що у даній справі наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні та утриманні дітей та/або ухилення від участі у вихованні та утриманні дітей, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт утримання дитини вітчимом може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання та утримання дитини.
Разом з тим, інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.
Таким чином, за встановлених у цій справі конкретних обставин, факт перебування на утриманні заявника малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не може бути встановлений за правилами окремого провадження.
Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №202/5972/22 та у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року у справі №333/7023/23.
За змістом приписів частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Враховуючи те, що із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні малолітньої дитини його дружини від попереднього шлюбу вбачається спір про право, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ця заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права й підстав для її скасування, не вбачає.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Хорошівського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Дата складення повного судового рішення 23 грудня 2025 року.

Головуючий 

Судді