ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2026 року
м. Харків
справа № 641/5632/25
провадження № 22-ц/818/861/26
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді: Маміної О.В.
суддів: Тичкової О.Ю., Мальованого Ю.М.
за участю секретаря судового засідання Шнайдер Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, -
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Батіг Владислава Васильовича на ухвалу Слобідського районного суду м.Харкова від 11 вересня 2025 року, постановлене суддею Курганниковою О.А.,- 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування збитків в порядку регресу 1 500 грн. 00 коп.
Ухвалою суду від 11.08.2025 року відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом.
29.08.2025 року до суду надійшло клопотання представника позивача про закриття провадження, у зв`язку з відмовою від позову.
Ухвалою Слобідського районного суду м.Харкова від 11 вересня 2025 року провадження у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування збитків в порядку регресу - закрити на підставі п.4 ч.1ст.255 ЦПК України, у зв`язку з відмовою позивача від позову. Роз`яснено, що відповідно до вимог ч. 2ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на відшкодування судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5000 грн. У задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору - відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду представник ОСОБА_2 адвокат Батіг В.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив ухвалу скасувати, та постановити нову, якою закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.
Апеляційна скарга мотивована тим, що враховуючи ієрархічність підстав для закриття провадження у справі, передбачених ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції мав застосувати в першу чергу підставу, передбачену п. 2, а не п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Відсутність предмета спору виключає можливість подальшого розгляду судом спору (який відсутній), в тому числі розгляд заяв та клопотань учасників справи, що стосуються предмета спору (який відсутній). Тобто, реалізація Позивачем права на відмову від позову може мати місце виключно в межах існуючого спору, а не відсутнього. Таким чином, враховуючи відсутність предмета спору між сторонами, суд першої інстанції мав закрити провадження у справі саме у зв`язку з відсутністю предмета спору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Розмір витрат на правничу допомогу вочевидь є неспівмірним із складністю справи, витраченим часом та обсягом наданих адвокатом послуг, оскільки діяльність Позивача по`явзана із пред`явленням типових позовних заяв разом із стягненням необґрунтованого розміру витрат на професійну правничу допомогу. Водночас, закриваючи провадження у справі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції безпідставно стягнув судовий збір у повному обсязі, не застосувавши положення ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам судове рішення відповідає.
Закриваючи провадження у справі на підставі п.4 ч.1ст.255 ЦПК України, суд виходив із того, що позивач подав заяву про відмову від позову, оскільки після відкриття провадження по даній цивільній справі, відповідачем в добровільному порядку погашено завдані позивачу збитки у повному обсязі. При цьому суд вирішив питання про розподіл судових витрат з урахуванням ч. 3 ст. 142 ЦПК України.
З вказаними висновками суду першої інстанції судова колегія погоджується.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог).
Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (ч. 3 ст. 206 ЦПК України).
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Підстав для неприйняття судом відмови від позову не встановлено, тому таке клопотання підлягає задоволенню.
Суд роз`яснює наслідки закриття провадження, згідно яких повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).
Закриття провадження у справі – це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Предмет спору – це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову – це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто правові підстави позову – це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.
Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Постанова Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) – https://reyestr.court.gov.ua/Review/99861085.
Як зазначає відповідач отримавши 26.08.2025 вимогу Позивача № 2006891 (разом з ухвалою суду про відкриття провадження у справі), керуючись ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідач у встановлений законом строк виконав зобов`язання у повному обсязі.
Таким чином відповідач після відкриття провадження у даній справі сплатив заявлену позивачем суму коштів.
У зв`язку з чим 29.08.2025 року позивач подав клопотання про закриття провадження, у зв`язку з відмовою від позову на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки після пред`явлення позову та відкриття судового провадження відповідачем ОСОБА_2 позовні вимоги були задоволенні шляхом перерахування коштів у сумі: 1500,00 грн. на банківський рахунок Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Також просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені у справі витрати, що складаються зі сплаченого судового збору 1 211, 20 грн. та витрат на професійно-правову допомогу 16 352 гривні 00 копійок.
Отже суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що провадження у справі підлягає закриттю саме на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України. 
Підстав для закриття провадження за пунктом 2 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), ігноруючи заяву позивача про відмову від позову не вбачається.
Щодо стягнення судових витрат, судова колегія зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Таким чином, згідно з ч. 3ст. 142 ЦПК України позивач має право на присудження з відповідача на свою користь судових витрат (судового збору та витрат на професійну правничу допомогу) за сукупності таких обставин: 1) після звернення позивача з позовом відповідач самостійно задовольнив пред`явлені до нього позовні вимоги, 2) позивач не підтримує свої позовні вимоги у зв`язку з їх задоволенням відповідачем, 3) суд закрив провадження у справі.
Враховуючи зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача витрат понесених на сплату судового збору та правничу допомогу. 
На підтвердження витрат на професійну правову допомогу позивачем надано суду: договір про надання правової допомоги № 25-05 від 25.05.2024 року, укладений з адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУС» та фізичною особою –підприємцем ОСОБА_1 ; додаткову угоду № 1501 від 19.07.2025 до договору 25-05 від 25.05.2024року з детальним описом обсягу правничої допомоги; копію квитанції від 25.05.2024 року про оплату послуг з надання правової допомоги в розмірі 16 352,00 грн.;.
Стягуючи 5000,00 грн, суд першої інстанції врахував характер спірних правовідносин, складність справи, співмірність понесених витрат із ціною позову, значення справи для позивача, вимоги розумності і справедливості, приймаючи до уваги клопотання представника відповідача про зменшення суми витрат на правову допомогу. 
Зазначений розмір витрат на правову допомогу судова колегія вважає належним та співмірним із характером правовідносин та складністю справи.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 378, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Батіг Владислава Васильовича - залишити без задоволення.
Ухвалу Слобідського районного суду м.Харкова від 11 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий        О.В. Маміна
Судді          О. Ю. Тичкова
Ю.М. Мальований