ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 січня 2026 року справа №200/6298/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Компанієць І.Д., Гаврищук Т.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року у справі № 200/6298/25 (головуючий І інстанції Куденков К.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною, бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії і стягнення коштів,-

У С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 (далі – позивачка, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_2 (далі – відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; зобов`язати “бездіяльність” ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та стягнути па користь ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні із розрахунку 585 грн. 37 коп. у день з 28.01.2022 по 19.07.2022 у сумі 100 683 грн. 64 коп. та з 20.07.2022 по 20.01.2023 у сумі 107 708 грн. 08 коп., що загалом становить 208 391 грн. 72 коп. (із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44).
На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що судом у справі № 200/3574/22 вирішено на користь позивача спір про виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, тому відповідачем при звільненні не був проведений із позивачкою остаточний розрахунок, у зв`язку з чим відповідач має сплатити позивачці його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року у справі № 200/6298/25 у задоволенні позову – відмовлено. 
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги наведені доводи, які за суттю та змістом відтворюють позовну заяву.
Також, в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, щодо не нарахування середнього заробітку за час не розрахунку.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України № НОМЕР_3 , виданого 06.08.2018.
Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_4 від 04.11.2020 позивачка має право на пільги, установлені для ветеранів війни – учасників бойових дій. 
Позивачка з 26.09.2019 по 27.01.2022 проходила військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка серія НОМЕР_5 , виданого 04.06.2019.
Згідно з копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27 січня 2022 року № 27, солдата ОСОБА_1 , механіка-радіотелефоніста радіостанції ремонтно-відновлювального батальйону, призначеного наказом Командувача військ оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” (по особовому складу) від 28 грудня 2021 року № 72-РС на посаду оператора мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 , вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби місто Кривий Ріг Дніпропетровської області. З 27 січня 2022 року виключена із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Відповідно до військового квитка серія НОМЕР_5 , виданого 04.06.2019, ОСОБА_1 з 28.01.2022 продовжила військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Доказів звільнення позивачки з військової служби до суду не надано.
Водночас з індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) випливає, що позивачка станом на травень 2025 року продовжувала отримувати доходи від ІНФОРМАЦІЯ_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_6 ).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.09.2022 у справі № 200/3574/22, яке набрало законної сили, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2020 року по 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу - 27.01.2022. Зобов`язаер Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2020 року по 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу - 27.01.2022.
Відповідно до платіжних інструкцій № 3111 від 15.07.2025 на суму 14040,04 грн, № 3120 від 15.07.2025 на суму 2565,69 грн і № 3129 від 15.07.2025 на суму 213,81 грн відповідач виплатив позивачці компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових на виконання рішення суду у справі № 200/3574/22.
Спірні правовідносини виникли з приводу наявності підстав для застосування до відповідача відповідальності за затримку остаточного розрахунку.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України 20 грудня 1991 року № 2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі – Закон № 2011-XII), у редакції, чинній на момент виключення позивачки зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , було передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону№ 2011-XII, у чинній редакції, установлено, що в рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки"
Відповідно до приписів п. 7 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі – Порядок № 260), передбачено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.
Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Також п. 3 розділу XXXI Порядку № 260 передбачено, що Виплата грошового забезпечення в разі вибуття військовослужбовців до нового місця служби за строк із дня, наступного за днем виключення зі списків особового складу військової частини, і до дня прийняття посади здійснюється за новим місцем служби в розмірі, встановленому за попереднім місцем служби, після зарахування їх на грошове забезпечення до цієї військової частини.
У рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Нормами спеціального законодавства не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні з військової служби, тому мать бути застосовані приписи Кодексу законів про працю України.
Згідно з приписами ст. 117 Кодексу законів про працю України, у редакції, чинній до 19.07.2022, було передбачено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, у редакції, чинній з 19.07.2022, установлено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Отже, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України відшкодування (середнє грошове забезпечення) можливе тільки у випадку, якщо на момент звільнення особи їй мали бути виплачені відповідні суми.
З наведених приписів законодавства випливає, що грошова компенсація за невикористані відпустки виплачується у зв`язку зі звільненням військовослужбовця з військової служби.
Позивачка 27.01.2022 не була звільнена з військової служби, а була направлена для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Відтак відсутні підстави для застосування в спірних правовідносинах приписів ст. 117 Кодексу законів про працю України.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року у справі № 200/6298/25 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року у справі № 200/6298/25 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 28 січня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.Д. Компанієць