Справа №296/14025/25
Категорія 17
2-о/295/53/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого судді - Лєдньова Д.М.
при секретарі - Желєвій Т.Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: припинення трудових відносин.
В обґрунтування заяви зазначає, що з серпня 2021 року вона перебувала у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , відповідно до наказу № 3 від 06.08.2021.
Факт роботи підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5), згідно з якими у 2021 році було зафіксовано 114 трудових днів.
В подальшому, 30.11.2021 КНП «Пологовий будинок №1» Одеської міської ради заявнику було відкрито листок непрацездатності № 2145337-2004121939-1 у зв`язку з вагітністю та пологами, який тривав до 04.04.2022.
Крім того, у червні 2024 року, між заявником і КП «Житомирський центр первинної медичної допомоги» було укладено трудовий договір на посаду лікаря – педіатра, однак, під час підписання їй було повідомлено про неможливість такого оформлення як на основне місце роботи, оскільки її основним місцем роботи продовжує значитися у ФОП ОСОБА_2 . У зв`язку з чим заявник була змушена працювати за сумісництвом.
З метою припинення трудових відносин заявник направила на адресу ФОП ОСОБА_2 поштову заяву про звільнення, проте зазначена заява була проігнорована адресатом, а лист повернувся з позначкою «повернути».
Надалі, 29.10.2024, після звільнення з посади лікаря-педіатра КП «Житомирський центр первинної медичної допомоги», заявник уклала договір з КНП «Амбулаторія загальної практики-сімейної медицини» Станишівської сільської ради та на момент подання заяви обіймає посаду лікаря-педіатра на умовах сумісництва.
Наявність чинного трудового договору з ФОП ОСОБА_2 , який фактично не виконується, перешкоджає заявнику в реалізації її права на соціальний захист та інтересів, зокрема на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності за основним місцем роботи відповідно до ст. 22 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Оскільки іншим чином припинити трудові відносини неможливо, заявник просить встановити факт припинення трудових відносин з ФОП ОСОБА_2 з 01.07.2024 для внесення відповідних відомостей до реєстру Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Ухвалою суду від 13.01.2026 по справі відкрито провадження.

Судом встановлено наступні обставини.
Так, ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем.
За змістом довідки форми ОК-5 з відомостями про Моря- ОСОБА_3 як застраховану особу за реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування в період серпня 2021 року по листопад 2021 року страхувальником з кодом НОМЕР_1 ( ОСОБА_2 ) здійснювалось нарахування страхових внесків.
Відомості щодо припинення трудових відносин з видачею наказу про звільнення судом не отримано.
Судом встановлено, що 01.07.2024 Моря- ОСОБА_3 звернулась до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 із заявою про звільнення на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України (в редакції, чинній на початок виникнення між учасниками правових відносин) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.
Верховний Суд у постанові від 20.08.2020 р. у справі №540/4109/18 роз`яснив, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально визначену роботу, а роботу з однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).
За змістом ч. 1 ст. 38 КЗпП України (в чинній редакції) працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи, що права заявниці порушені через неможливість реалізації права на соціальне страхування за основним місцем роботи, а також з огляду на неможливість вирішення питання в позасудовому порядку, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 258-265, 315 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Заяву задовольнити.
Встановити факт припинення з 01.07.2024 трудових відносин між Моря- ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .
Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя: Д.М. Лєдньов