ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.11.2025 Справа № 917/1909/25 
м. Полтава

за позовною заявою Заступника керівника Полтавської обласної прокуратури, вул.1100-річчя Полтави, 7, м. Полтава, Полтавська область, 36000 в інтересах держави в особі Полтавської обласної військової адміністрації вул. Соборності, 45, м. Полтава, Полтавська область, 36014 
до Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області вул. Шевченка, 1А, с. Терешки, Полтавський район, Полтавська область, 38762 
третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Слобожанський лісовий офіс" (вул. Гулака-Артемовського, 22, м.Полтава, 36018)
про витребування земельної ділянки 

Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олефір О.І.

Учасники справи згідно протоколу судового засідання 

Обставини справи: заступник керівника Полтавської обласної прокуратури звернувся з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Полтавської обласної військової адміністрації до Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що вказана земельна ділянка протиправно сформована та зареєстрована у Державному земельному кадастрі як землі рекреаційного призначення на підставі рішення Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, оскільки частина із вказаних земель є землями державної власності лісогосподарського призначення, власником і розпорядником яких є Полтавська обласна військова адміністрація, і які перебувають у постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Слобожанський лісовий офіс".
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 20.10.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі № 917/1909/25; постановив справу розглядати у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 20.11.2025 на 09:50 год. та залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Слобожанський лісовий офіс".
27.10.2025 (вхід. № 13714) від Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області до матеріалів справи надійшло клопотання, у якому відповідач визнав позов в повному обсязі та проти його задоволення не заперечує.
06.11.2025 (вхід. № 14243) від третьої особи до матеріалів справи надійшли письмові пояснення, у яких третя особа просить позов задовольнити у повному обсязі.
18.11.2025 (вхід. № 14825) від третьої особи до матеріалів справи надійшла заява, в якій третя особа просить позов задовольнити та розглядати справу без участі представника.
В судовому засіданні 20.11.2025 суд виніс рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.
Установлено, що в 2023 році на замовлення Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, на підставі рішення від 21.04.2023, ТОВ «АРТ-ЗЕМ» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель рекреаційного призначення комунальної власності за межами населених пунктів на території Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області.
Зазначена документація затверджена рішенням Терешківської сільської ради від 17.11.2023.
На підставі землевпорядної документації сформовано та внесено до Державного земельного кадастру (далі по тексту – ДЗК) земельну ділянку з кадастровим номером 5324085900:00:005:0027.
Відповідно даних ДЗК, категорією земельної ділянки за основним цільовим призначенням є землі рекреаційного призначення, склад угідь згідно класифікації видів земельних угідь визначено як землі, які використовуються для відпочинку та оздоровлення.
Відповідно до технічного завдання на складання технічної документації, затвердженого Терешківським сільським головою 17.05.2023, земельна ділянка з кадастровим номером 5324085900:00:005:0027 може надаватися в користування.
Згідно з інформацією, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером 5324085900:00:005:0027 зареєстрована на праві комунальної власності за територіальною громадою в особі Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області.
Відповідно до матеріалів перерозподілу земель між землеволодільцями та землекористувачами на території Терешківської сільської ради народних депутатів Полтавського району Полтавської області, розроблених в 1991 році, які зберігаються в Державному фонді документації із землеустрою, земельна ділянка з кадастровим номером 5324085900:00:005:0027 віднесена до земель лісового фонду, що підтверджується листом філії «Слобожанський лісовий офіс» ДП «Ліси України» № 5120|37-11-2-2025 від 10.06.2025.
Відповідно до листів філії «Слобожанський лісовий офіс» ДП «Ліси України» № 2037/37-11-1-2025 від 25.03.2025 та 6554/37-11-2-2025 від 25.07.2025 земельна ділянка з кадастровим номером 5324085900:00:005:0027 площею 69,53 га, що розташована на території Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області та сформована як землі комунальної власності рекреаційного призначення, частково накладається на землі державної власності лісогосподарського призначення, що перебувають в постійному користуванні державного підприємства.
Зазначені землі належать до земель лісогосподарського призначення відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, розроблених в 1989 році, 2007 та 2017 роках.
Відповідно до інформації філії «Слобожанський лісовий офіс» ДП «Ліси України» земельна ділянка з кадастровим номером 5324085900:00:005:0027 накладається на квартали 41,50-52,57 Чалівського лісництва на площі 65,0977 га і представлена лісовими культурами та насадженнями вегетативного походження.
Також, Полтавською обласною прокуратурою забезпечується процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 42025170000000065 від 06.06.2025, досудове розслідування якого здійснюється Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України за фактом протиправного вибуття з державної власності земель лісогосподарського призначення.
Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи № 1322 від 08.09.2025, проведеної у зазначеному кримінальному провадженні, земельна ділянка з кадастровим номером 5324085900:00:005:0027 накладається на землі лісогосподарського призначення – квартали 41,50-52,57 Чалівського лісництва Полтавського надлісництва філії «Слобожанський лісовий офіс» ДП «Ліси України» на площі 65,0956 га (координати поворотних точок меж земельної ділянки, які накладаються на землі лісогосподарського призначення зазначені в Додатку 3 до висновку).
Прокурор звернувся до суду вважаючи, що реєстрація права комунальної власності на зазначену земельну ділянку відбулася з порушенням вимог законодавства. 

Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в суду, суд зазначає наступне. 
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокуратури до суду з вимогою витребування спірної земельної ділянки є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - зміни цільового призначення земель лісового фонду та передачі у комунальну власність земельної ділянки і лісів із державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів - національного багатства України та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та ліси, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі та лісів, що незаконно вибули з
такої власності.
Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.
Захист порушених інтересів держави покладено на органи прокуратури ст. 131-1 Конституції України, Законом України «Про прокуратуру», ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з цим заступник керівника Полтавської обласної прокуратури звертається до суду із даним позовом в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної (військової) адміністрації.
Згідно ст. 53 Господарського процесуального кодексу України визначено право прокурора в позовній заяві самостійно визначати, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовувати необхідність захисту інтересів держави, а також зазначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові.
Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Відповідно до висновків, викладених у Постанові ВСУ від 16.04.2019 справа №910/3486/18, представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 дійшла висновку, що процесуальна дієздатність - це здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (стаття 44 ГПК України). У випадку звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави в особі компетентного органу фактичним позивачем є держава, і саме вона набуває процесуальної дієздатності і є учасником справи.
Полтавською обласною прокуратурою 14.07.2025 скеровано на адресу Полтавської обласної військової (державної) адміністрації лист щодо самостійного вжиття заходів та звернення до суду з позовом про скасування рішення Терешківської сільської ради, витребування земельної ділянки на користь держави та скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Полтавська обласна військова (державна) адміністрація у своєму листі № 110446/1/01-52 від 25.08.2025 повідомила про те, що не заперечує щодо звернення прокуратури до суду для здійснення такого захисту в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Крім того, у відповідності до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Полтавською обласною прокуратурою повідомлено Полтавську обласну військову (державну) адміністрацію про здійснення представництва інтересів у суді.
Суд приходить до висновку, що необхідність втручання органів прокуратури з метою захисту інтересів держави виникла у зв`язку з тим, що протягом розумного строку зазначений орган самостійно не звернувся до суду з відповідним позовом, а зволікання з поверненням земель до державної власності може призвести до їх відчуження органами місцевого самоврядування.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.
Відповідно до статті 14 Конституції України (станом на момент виникнення спірних правовідносин) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
За змістом статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини, що виникають зокрема, при використанні лісів, регулюються цим Кодексом. Інші нормативні акти застосовуються у випадку, якщо вони не суперечать останньому.
В силу положень статей 19, 55, 57, 84 Земельного кодексу України та статті 5 Лісового кодексу України частина спірної земельної ділянки відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовувалася для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України.
Так, статтею 55 Земельного кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Відповідно до статті 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.
До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини 2 та частини 3 статті 56 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення.
Інших випадків, які б передбачали надання у приватну власність земель лісогосподарського призначення, законодавство не містить.
Згідно зі статтею 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.
Статтею 7 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Відповідно до статей 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.
Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.
Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства.
У матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування.
Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.
Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища.
Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.
Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, до здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, що до набрання чинності цим Кодексом передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово - картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.
Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.
Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 368/1158/16-ц, від 23.10.2019 у справі № 488/402/16-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, постановах Верховного Суду від 08.02.2018 у справі № 910/9256/16, від 15.01.2019 у справі № 907/459/17, від 19.06.2019 у справі № 911/604/18, від 27.01.2020 у справі № 617/964/15-ц та від 22.06.2020 у справі № 297/2935/16-ц, від 21.04.2021 у справі № 707/2196/15-ц, від 07.04.2021 у справі № 367/3877/15-ц, від 01.03.2018 у справі № 910/19932/16, від 04.08.2021 у справі № 925/889/19.
Рішенням Терешківської сільської ради від 17.11.2023 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель рекреаційного призначення комунальної власності за межами населених пунктів на території Терешківської сільської ради полтавського району Полтавської області, унаслідок чого фактично змінено цільове призначення земель лісогосподарського призначення на землі рекреації.
Відповідно до статті 12, 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно ч. 7 до ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку) зміна цільового призначення земельних ділянок погоджується, зокрема у разі:
якщо земельна ділянка перебуває у користуванні на правах постійного користування - із землекористувачем (підпис якого на погодженні посвідчується нотаріально);
зміни цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності лісогосподарського призначення, внаслідок якої земельні ділянки виводяться із складу таких категорій - з Кабінетом Міністрів України.
Частиною 8 зазначеної статті передбачено, що зміна цільового призначення земель лісогосподарського призначення здійснюється за умови відшкодування власником земельної ділянки (а для земель державної та комунальної власності - користувачем) втрат лісогосподарського виробництва, крім випадків, визначених законом. Внесення до Державного земельного кадастру відомостей про зміну цільового призначення земельної ділянки в таких випадках здійснюється за умови надання її власником (а для земель державної та комунальної власності - користувачем) забезпечення виконання зобов`язання з відшкодування втрат лісогосподарського виробництва, крім випадків, визначених законом, у вигляді гарантії.
Частиною 9 зазначеної статті визначено, що зміна цільового призначення особливо цінних земель та земельних лісових ділянок з метою їх використання для цілей, не пов`язаних із веденням лісового господарства, допускається у виключних випадках.
Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
Згідно пп. а п. 24 Перехідних Положень Земельного кодексу України, з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель що використовуються державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук).
Наразі частина спірної земельної ділянки площею 65,0956 га перебуває в постійному користуванні ДП "Ліси України" в порядку правонаступництва, що підтверджується матеріалами справи, на підставі матеріалів лісовпорядкування 1989, 2007 та 2017 років. 
Отже, формування земельної ділянки з кадастровим номером 5324085900:00:005:0027 як земель комунальної власності рекреаційного призначення не відповідає вказаним вище нормам законодавства.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.07.2022 y справі № 910/5201/19 наголошено, що рішення органу влади чи місцевого самоврядування у сфері земельних правовідносин можна оспорювати з погляду його законності. Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14 - ц.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 виснувала, що якщо прокурор вважає, що порушення інтересів держави полягає у незаконній зміні категорії земель за цільовим призначенням, то вимога про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування (у частині зміни цільового призначення земельної ділянки) є належною та ефективною.
Прокурор може звертатися з позовом про визнання незаконним і скасування такого рішення. Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19.
Окрім цього, відповідно до ч. 3 ст. 17-2 Земельного кодексу України, рішення органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, їх посадових осіб, на підставі яких виникають речові права на земельні ділянки, надається дозвіл (згода) на розроблення документації із землеустрою або відмова в його (її) наданні, надається погодження або відмова у погодженні документації із землеустрою, вносяться відомості до Державного земельного кадастру (зміни до таких відомостей), надаються такі відомості (відмова в їх наданні), можуть бути визнані недійсними, протиправними виключно за рішенням суду.
Згідно ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Отже, рішенням Терешківської сільської ради від 17.11.2023, яким усупереч законодавству затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель рекреаційного призначення комунальної власності за межами населених пунктів на території Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, унаслідок чого фактично змінено цільове призначення земель лісогосподарського призначення на землі рекреації, підлягає визнанню незаконним та скасуванню в судовому порядку.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно зі статтею 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Статтею 122 Земельного кодексу України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Ураховуючи викладене, рішення Терешківської сільської ради від 17.11.2023 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель рекреаційного призначення комунальної власності за межами населених пунктів на території Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області» підлягає визнанню незаконним та скасуванню, оскільки прийнято із порушенням законодавства в частині повноважень та категорій земель, якими може розпоряджатись сільська рада.

Щодо вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, слід зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 41 Конституції України та статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.
Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до усталеної позиції Великої Палати Верховного Суду застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у
справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до статті 396 ЦК України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право (пункт 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19).
Тобто предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого власника до особи, яка незаконно фактично володіє майном, про його повернення (витребування) з чужого незаконного володіння.
Володіння як фактичний стан слід відрізняти від права володіння. Зокрема, права володіння, користування та розпоряджання майном належать власнику майна (частина перша статті 317 ЦК України), незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість така інша особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем такого майна, але не набуває права володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні. Володіння нерухомим майном, яке
посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може.
У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння такою особою таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.
У пункті 56 постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є належним та ефективним способом захисту права власності. Такий висновок випливає також із постанов Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 30.05.2018 у справі № 368/1158/16 - ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц.
Окрім цього, фактичні обставини справи свідчать про те, що Терешківська сільська рада безспірно була обізнана про правовий статус земельної ділянки (оскільки матеріали перерозподілу земель зберігають, в тому числі, в самій сільській раді, а спірна земельна ділянка вкрита багаторічною лісовою рослинністю).
Суд звертає увагу, що Європейський суд враховує можливу обізнаність заявника про розташування земельної ділянки з публічно доступних документів (рішення від 16.10.2018 у справі «Жидов та інші проти Росії»); наявність у земельної ділянки явних ознак її категорії (рішення від 17.04.2020 у справі «Мальцев та інші проти Росії»); усвідомлене порушення заявником вимог законодавства під час будівництва об`єкта нерухомого майна у лісі (рішення від 04.08.2020 у справі «Камінскас проти Литви») тощо.
Оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 5324085900:00:005:0027 частково накладається на землі лісогосподарського призначення, ефективним способом захисту буде витребування її частини площею 65,0956 га (координати якої визначені висновком експерта № 1322 від 08.09.2025) на користь держави в особі Полтавської обласної військової адміністрації.

Щодо вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки, слід зазначити наступне.
З огляду на віднесення земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, її формування та реєстрація як земельної ділянки рекреаційного призначення відбулися з порушенням законодавства.
Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.
Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема, для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною (стаття 21 Земельного кодексу України).
Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду наведеним у постанові від 23.10.2019 у справі № 488/402/16-ц.
Крім цього, вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень (частина 2 статті 149 Земельного кодексу України).
Відповідно до статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. До Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельну ділянку, зокрема, як цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель) - стаття 15 Закону України «Про державний земельний кадастр». Зазначені відомості вносяться до земельного кадастру на підставі, у тому числі, технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель. У разі якщо законом встановлена обов`язковість погодження зміни цільового призначення земельної ділянки з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, фізичною, юридичною особою та/або відшкодування втрат сільськогосподарського, лісогосподарського виробництва, до заяви про внесення до Державного земельного кадастру відомостей про зміну цільового призначення (категорії земель та/або виду її цільового призначення) земельної ділянки додаються документи, що підтверджують таке погодження та/або забезпечення виконання зобов`язання з відшкодування втрат сільськогосподарського, лісогосподарського виробництва, у вигляді гарантії, (стаття 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Пунктом 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 5324085900:00:005:0027 сформована на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель рекреаційного призначення комунальної власності за межами населених пунктів на території Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, затвердженої рішенням Терешківської сільської ради від 17.11.2023.
Прийняття Терешківською сільською радою рішення поза межами наданих їй повноважень, призвело до проведення державної реєстрації спірної земельної ділянки в ДЗК як земельної ділянки з цільовим призначенням – для рекреаційного використання, і стало підставою для подальшої передачі ділянки в комунальну власність.
Скасування державної реєстрації земельної ділянки з припиненням прав на неї є ефективним способом захисту порушених прав, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельних ділянок. Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 484/629/19, від 20.12.2023 у справі 916/1517/22, від 22.05.2024 у справі № 916/1750/22, від
12.11.2024 у справі № 906/1290/23.
Ураховуючи те, що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими та такими, що задоволені в повному обсязі, суд дійшов висновку прийняти визнання позову відповідачем.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд виходив з наступного.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.
Відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Аналогічна норма закріплена в частині 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір".
Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне в порядку, визначеному частиною 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України та частиною 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір", повернути прокурору 50 % сплаченого ним при поданні позову судового збору у розмірі 6 135,72 грн, оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач подав заяву про визнання позову.
В іншій частині витрати зі сплаті судового збору у розмірі 6 135,72 грн покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 123, 129, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Визнати незаконним та скасувати рішення Терешківської сільської ради від 17.11.2023 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель рекреаційного призначення комунальної власності за межами населених пунктів на території Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області".
3. Витребувати з незаконного володіння Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області у власність Полтавської обласної військової (державної) адміністрації частину земельної ділянки з кадастровим номером 5324085900:00:005:0027 площею 65,0956 га в межах координат, визначених висновком експерта № 1322 від 08.09.2025.
4. Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5324085900:00:005:0027 з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо зазначеної земельної ділянки.
5. Стягнути з Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області (вул. Шевченка, 1-А, село Терешки, Полтавський район, Полтавська область, 38762, код ЄДРПОУ 21044349) на користь Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, код ЄДРПОУ 00034051, р/р UA058201720343190001000000164, ДКСУ м. Київ 820172, код ЄДРПОУ 00034051) сплачений судовий збір у сумі 6 135,72 грн.
Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.
6. Повернути Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, код ЄДРПОУ 00034051, р/рUA058201720343190001000000164, ДКСУ м. Київ 820172, код ЄДРПОУ 00034051) з Державного бюджету України (ККДБ 22030101 "Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)", символ звітності 206, відомча ознака 83, номер рахунку - UA798999980313121206083016719, код за ЄДРПОУ 37959255, отримувач - ГУК у Полт.обл/тг м. Полтава/22030101, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.) - 6 135,72 грн. судового збору, сплаченого платіжною інструкцією №2486 від 29.09.2025р.

Згідно ч.1,ч.2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Солодюк О.В.