РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2026 року 	справа № 580/13936/25 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши правилами спрощеного письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом адвоката Жалковського Володимира Юрійовича від імені ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною дії та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

17.12.2025 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов адвоката Жалковського Володимира Юрійовича від імені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі – позивач) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі – відповідач) про:
визнання протиправними дії щодо відмови позивачу в звільненні з військової служби на підставі пп.«ж» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку служби у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану;
зобов`язати звільнити з військової служби на підставі пп.«ж» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 04.01.2026, тобто після закінчення строку контракту;
стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.
Обґрунтовуючи зазначили, що відповідач безпідставно відмовив у задоволенні рапорту позивача про його звільнення.
Ухвалою від 22.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив здійснювати її розгляд правилами спрощеного позовного провадження.
19.01.2025 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи зазначив, що позивачу відмовлено у задоволенні його рапорту про звільнення з військової служби за пп.«ж» п.3 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки контракт про проходження військової служби у ЗСУ укладений з ним із Міністерством оборони України відповідно до вимог ч.8 ст.23 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та він продовжується понад встановлені строки до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію. Вказує, що у спірному контракті прописано право Міністерства оборони України продовжувати строк дії контракту понад встановлені строки під час особливого періоду. Із вказаними положеннями контракту позивач погодився, про що свідчить його власноручно виконаний підпис. Відповідач повідомив, що з метою належного впорядкування питання порушеного у рапорті позивача, на підставі контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу та для реалізації вимог ч. 8 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» видано наказ (по стройовій частині) №1 від 01.01.2026 яким продовжено дію попереднього контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України понад встановлений строк на період дії воєнного стану – до оголошення демобілізації (копія витягу з наказу додається).
Усі подані документи суд долучив до матеріалів адміністративної справи.
Оскільки обґрунтовані заяви про розгляд справи з викликом сторін у судове засідання суду не надходили, зважаючи на відсутність необхідності призначити в справі експертизу або викликати для допиту свідків, суд вирішив справу розглянути правилами спрощеного провадження без такого виклику (у письмовому провадженні) на підставі письмових доказів.
Оцінивши доводи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Паспортом громадянина серії НОМЕР_4 підтверджується, що позивач 13.12.1982р.н.
04.01.2023 позивач уклав з Міністерством оборони України в особі командира Військової частини НОМЕР_5 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу (далі - Контракт). У п.3 Контракту зазначено: « 3. Цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін. Строк контракту 3 роки». У абз.2 п.1 Контракту вказується: «позивач ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно бере на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку дії Контракту на всій території України або за її межами в порядку, визначеному законодавством, а в разі-настання особливого періоду - і понад встановлений строк Контракту відповідно до вимог, визначених пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” відповідно до вимог визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служб та цим Контрактом».
Рапортом від 27.10.2025 (вих.№6972-1) позивач звернувся до відповідача з проханням виключити його зі списків військової частини та виплатити всі належні йому грошові кошти. Обґрунтовуючи рапорт, посилався на факт, що станом на 04.01.2026 він вислужив встановлені законом строки.
Листом від 28.10.2025 відповідач повідомив, що твердження позивача у рапорті про закінчення строку контракту 04.01.2026 є передчасним, оскільки під час дії воєнного стану всі контракти, строк яких закінчився, можуть продовжуватися понад встановлені строки та не можуть припинятися з такої підстави, як «закінчення строку контракту», оскільки в законодавстві України передбачено продовження такого контракту на період воєнного стану.
Відповідач наказом від 01.01.2026 №1 продовжив дію попереднього Контракту з позивачем понад встановлений строк на період дії воєнного стану – до оголошення демобілізації з 03.01.2026.
Тому позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі – Закон №2232-ХІІ).
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 6 ст.2 Закону №2232-XII передбачені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Позивач проходить строкову військову службу та, виявивши небажання продовжувати військову службу, подав рапорт про звільнення з неї на підставі п.п.«ж» п.3 ч.5 ст.26 Закону України ЗУ №2232-ХІІ у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Як встановлено судом, 04.01.2023 між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира Військової частини НОМЕР_5 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб офіцерського складу, за абз.2 п.1 якого позивач добровільно взяв на себе зобов`язання: проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку дії Контракту на всій території України або за її межами в порядку, визначеному законодавством, а в разі-настання особливого періоду - і понад встановлений строк Контракту відповідно до вимог, визначених пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” відповідно до вимог визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служб та цим Контрактом.
Строки військової служби визначені ст.23 ЗУ №2232-XII.
Станом на дату виникнення вказаних правовідносин, п.2 ч.8 ст.23 Закону №2232-XII передбачав, що під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України;
на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Підстави для звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-XII.
Станом на подання рапорту (від 27.10.2025 вих.№6972-р) діяла редакція ЗУ №2232-ХІІ від 22.09.2025, де у пп.«ж» п.3 ч.5 зазначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, зокрема у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Вказані зміни внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-ІХ від 11.04.2024 (далі – ЗУ №3633-ІХ).
Таким чином, пункт 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII зазнав суттєвих змін, а саме доповнений підпунктом «ж», на підставі якого позивач просив звільнити його зі служби.
Як вже зазначалось судом, станом на дату укладення Контракту, строки військової служби під час дії особливого періоду передбачені у ч.9 ст.23 ЗУ №2232-XII (редакції від 29.10.2022), п.2 якої передбачав, що під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону; з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Відповідно до змін, які внесені ч.8 ЗУ №3633-ІХ, строк військової служби продовжується понад встановлені строки:
на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктами "б", "в", "г", "ґ", "д", "е", "є", "ж", "з", "и" частини третьої статті 26 цього Закону;
до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України;
на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктами "б", "в", "г", "д", "е", "є", "з", "и" частини третьої статті 26 цього Закону.
Проте ЗУ №3633-ІХ не містить жодних положень стосовно можливості та способу його застосування до правовідносин, розпочатих до набрання ним чинності, зокрема й до спірних у межах даної справи.
На момент укладання Контракту від 04.01.2023 чинне законодавство містило імперативну норму, що дія контракту продовжується понад встановлені строки. Вказане положення також закріплено у абз.2 п.1 спірного Контракту від 04.01.2023, з яким погодився позивач під час його укладення і підписання. Умови контракту у встановоленом упорядку не змінені. Отже, підлягают застосуванню.
Суд не приймає до уваги посилання позивача на положення підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII, відповідно до якого під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану. Умову підпункту "ж" п.3 ч.5 ст. 26 Закону №2232 щодо наявності контракту, укладеного під час дії воєнного стану необхідно розуміти, як таку, що новий контракт має укладатися під час дії воєнного стану після набрання чинності вказаної норми, тобто після 18.05.2024, коли набрав чинності ЗУ № 3633-IX.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відсутні законні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі поданого рапорту, а дії відповідача узгоджуються з вимогами чинного законодавства.
Зважаючи на результат вирішеного спору, відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 132-139, 244-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову адвоката Жалковського Володимира Юрійовича від імені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про:
визнання протиправними дії щодо відмови в звільненні з військової служби на підставі пп. «ж» п.3 ч.5 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку із закінченням строку служби у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану;
зобов`язати звільнити з військової служби на підставі пп. «ж» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 04.01.2026, тобто після закінчення строку контракту.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.
3. Копію рішення направити учасникам справи.
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів.

Суддя 	Анжеліка БАБИЧ